ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/3026/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів:                    Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року (суддя Дєєв М.В.) в справі №160/3026/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ в Запорізькій області) про:
визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області № 046850014886 від 25 грудня 2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області призначити пенсію за віком з 26 серпня 2024 року, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 29 червня 1981 року по 01 квітня 1988 року, з 01 жовтня 1988 року по 05 січня 1989 року, з 04 січня 1991 року по 05 травня 1992 року, з 04 листопада 1994 року по 31 грудня 2003 року, з 2004 по 2009 роки;
зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату призначеної з 26 серпня 2024 року пенсії за віком.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 046850014886 від 25.12.2024 року щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до його страхового стажу періоди роботи з 29.06.1981 по 01.04.1988, з 01.10.1988 по 05.01.1989, з 04.01.1991 по 05.05.1992, з 04.11.1994 по 31.12.2003, з 2004 по 2009 роки.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.12.2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 18.09.2024 року (дати першого звернення), з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФУ в Запорізькій області просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Вважає, що оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області було уповноважено на розгляд конкретної заяви позивача про призначення пенсії від 19.12.2024, тому територіальним органом Пенсійного фонду України, уповноваженим на повторний розгляд заяви позивача, повинно бути Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, тому покладати зобов`язання на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області вчинити певні дії є протиправним. 
Крім того, привівши нормативно-правове обґрунтування питання зарахування до страхового стажу періодів роботи у колгоспі та періоду зайняття підприємницькою діяльністю, вважає правомірним незарахування спірних періодів до страхового стажу позивача та, відповідно, обґрунтованим відмову у призначенні пенсії за віком.  
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.09.2024 вперше звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України, про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Згідно з принципом екстериторіальності заяву та документи позивача від 18.09.2024 розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та прийнято рішення № 046850014886 від 25.09.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідний 31 року страхового стажу.
Позивач 09.10.2024 вдруге звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України, про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Згідно з принципом екстериторіальності заяву та документи Позивача від 09.10.2024 розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та прийнято рішення № 046850014886 від 16.10.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком, з відсутністю необхідного страхового стажу.
Позивач 19.12.2024 втретє звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України, про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 25.12.2024 № 046850014886 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. 
Згідно з рішенням вік заявника 60 років 3 місяця 24 дня. Страховий стаж особи становить 18 років 1 місяць 25 днів для визначення права 18 років 7 місяців 25 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: - за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової крижки НОМЕР_2 від 22.03.1986 з 29.06.1981 по 01.04.1988 та з 01.10.1988 по 05.01.1989 оскільки відсутня інформація про встановлений мінімум вихододнів та кількість відпрацьованих вихододнів; - період роботи з 04.01.1991 по 05.05.1992 оскільки дата прийняття на роботу не відповідає даті наказу на прийняття на роботу (02.01.1990); - період ведення підприємницької діяльності з 04.11.1994 по 31.12.2003, оскільки відсутня довідка про сплату страхових внесків, а з 2004 по 2009 роки, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб.
Відповідачем до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової крижки НОМЕР_2 від 22.03.1986 з 29.06.1981 по 01.04.1988 та з 01.10.1988 по 05.01.1989 оскільки відсутня інформація про встановлений мінімум вихододнів та кількість відпрацьованих вихододнів та з 04.01.1991 по 05.05.1992 оскільки дата прийняття на роботу не відповідає даті наказу на прийняття на роботу (02.01.1990).
У відомостях трудової книжки позивача відсутня будь-яка інформація про встановлений мінімум трудоднів та про вироблення мінімуму трудової участі у господарстві, нараховану заробітну плату, однак суд першої інстанції вважав, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
На думку суду першої інстанції, відповідачем не доведено, що позивач як член колгоспу без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, а звільнення його за прогули не може свідчити про невиконання ним роботи протягом всього періоду.
З огляду на відповідні записи трудової книжки, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача у колгоспі, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач необґрунтовано та безпідставно не врахував до страхового трудового стажу роботи позивачки вказаний період роботи в колгоспі.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутність даних щодо кількості відпрацьованих вихододнів та встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання та помилка в даті наказу про прийняття на роботу, не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача, зазначеного у його трудовій книжці, у зв`язку з чим спірне рішення в цій частині є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо незарахування до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 04.11.1994 по 31.12.2003, оскільки відсутня довідка про сплату страхових внесків, а з 2004 по 2009 роки, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб, суд першої інстанції вказав таке.
Позивач надав відповідачам свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи №182 від 10.04.1992 року, ліцензію на здійснення торгівельної діяльності №61 від 21.11.1996 року, свідоцтво платника єдиного податку серії Б №531733 від 01.01.2012 року, тому період провадження позивачем підприємницької діяльності з 04.11.1994 по 31.12.2003 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки ним надані належні документи на підтвердження його статусу та сплати ним внесків.
Щодо періоду провадження позивачем підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець з 2004 по 2009 роки суд першої інстанції зауважив, що листами ГУ ДПС у Дніпропетровській області підтверджено факт перебування на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку (1 група 10%), тому дійшов висновку, що періоди провадження підприємницької діяльності позивачем як фізичної особи-підприємця з 2004 по 2009 підлягають зарахуванню до його стажу, оскільки доказами підтверджено, що у вказаний період позивач займався підприємницькою діяльністю, сплачував необхідні податки та збори.
На думку суду першої інстанції, факт відсутності даних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату страхових внесків (єдиного внеску) сам по собі не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду зайняття позивачем підприємницькою діяльністю, оскільки така інформація відсутня не з вини позивача, тобто у зв`язку з обставинами, що не залежали від його волі і на які він не міг вплинути.
Враховуючи, що оскаржуване рішення прийняте з підстав незарахування до страхового стажу вищевказаного періоду та враховуючи наявність підстав для зарахування такого періоду, суд першої інстанції вважав за необхідне для повного відновлення порушених прав зобов`язати зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи з 29.06.1981 по 01.04.1988, з 01.10.1988 по 05.01.1989, з 04.01.1991 по 05.05.1992, з 04.11.1994 по 31.12.2003, з 2004 по 2009 роки.
Щодо вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 26 серпня 2024 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , призначену з 26 серпня 2024 року пенсію за віком, суд першої інстанції з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні та з метою належного захисту прав позивача, дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 19.12.2024 року про призначення пенсії за віком з 18.09.2024 року (дати першого звернення).
Суд визнає приведені висновки не в повній мірі обґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 19 грудня 2024 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою до про призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області, яким заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності, від 25 грудня 2024 року № 046850014886 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. 
У рішенні вказано, що вік заявника - 60 років 3 місяця 24 дня; страховий стаж особи становить 18 років 1 місяць 25 днів, для визначення права - 18 років 7 місяців 25 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою крижкою НОМЕР_2 від 22.03.1986 з 29.06.1981 по 01.04.1988 та з 01.10.1988 по 05.01.1989, оскільки відсутня інформація про встановлений мінімум вихододнів та кількість відпрацьованих вихододнів;  період роботи з 04.01.1991 по 05.05.1992, оскільки дата прийняття на роботу не відповідає даті наказу на прийняття на роботу (02.01.1990); період ведення підприємницької діяльності з 04.11.1994 по 31.12.2003, оскільки відсутня довідка про сплату страхових внесків, а з 2004 по 2009 роки -  оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб.
Спірним в цій справі є питання правомірності незарахування до страхового стажу періодів роботи згідно з трудовою крижкою НОМЕР_2 від 22.03.1986 з 29.06.1981 по 01.04.1988 та з 01.10.1988 по 05.01.1989 та з 04.01.1991 по 05.05.1992.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Постановою Ради Міністрів СРСР № 310 від 21 квітня 1975 року «Про трудові книжки колгоспників» (далі - постанова №310) встановлено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу (пункт 2).
До трудової книжки колгоспника вносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства у колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі у громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань, нагородження та заохочення за успіхи в роботі, передбачені статутом та правилами внутрішнього розпорядку колгоспу, інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (пункт 5 постанови №310).
Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, (далі – Інструкція №58) встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
За змістом пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
За положеннями пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Пунктом 2.6 Інструкції № 58 передбачено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
До 29 липня 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена наказом Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162, якою встановлені аналогічні вимоги до порядку заповнення трудових книжок.
Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.
Трудова книжка колгоспника заповнена не у повній відповідності до вимог приведених вище нормативно-правових актів, а саме: титульна сторінка трудової книжки має відомості про ПІБ колгоспника, рік вступу власника трудової книжки, його підпис, назву колгоспу і печатку, містить записи щодо років роботи позивача в колгоспі, його професії, відомості щодо дат звільнення і прийняття на роботу позивача, посилання на відповідний наказ; записи завірені печаткою роботодавця і підписами посадових осіб.
Разом з тим трудова книжка не містить інформації про кількість відроблених людиноднів за рік, встановлений мінімум трудоднів або людиноднів за рік, нараховану заробітну плату.
За правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Отже, якщо й трудова книжка позивача має певні недоліки, то у будь-якому випадку право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Доводи відповідача зводяться до відсутності підстав для зарахування періодів роботи, зазначених у трудовій книжці колгоспника, та спростовані приведеними вище висновками суду.
Наступним спірним питанням є незарахування до страхового стажу періодів підприємницької діяльності з 04.11.1994 року по 31.12.2003 року та з 2004 року по 2009 рік.
Підставою незарахування до страхового стажу періоду провадження позивачем підприємницької діяльності з 04.11.1994 року по 31.12.2003 року є відсутність довідки про сплату страхових внесків, з 2004 року по 2009 рік - відсутність даних в реєстрі застрахованих осіб.
Пунктом а) частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
За нормами пункту 3-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:
1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Згідно з пунктом 4 Порядку № 637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються  свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абзацом першим підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, (в редакції постанови від 07 липня 2014 року № 13-1, далі - Порядок № 22-1) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу) 
Абзацом четвертим підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 установлено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. 
Аналогічна за змістом позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26 жовтня 2018 року у справі №643/20104/15-а.
Отже, до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності за умови підтвердження сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
При цьому до страхового стажу зараховуються періоди здійснення підприємницької діяльності:  
до 01 травня 1993 року - час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків;
з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року - періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування; 
з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року - періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою ОК-5).
Для зарахування до страхового стажу періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування необхідно підтвердити сплату страхових внесків за цей період, зокрема доказом сплати є довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою ОК-5).
Відомості такої довідки містять інформацію про сплату страхових внесків, єдиного внеску з 01 липня 2000 року, з часу запровадження персоніфікованого обліку. Такі відомості будуть повними за умови, що підприємець був своєчасно зареєстрований у відповідному територіальному управлінні Пенсійного фонду і своєчасно сплачував страхові внески (в подальшому єдиний внесок).
Позивачем на підтвердження факту здійснення підприємницької діяльності для цілей зарахування цих періодів до страхового стажу подано органу Пенсійного фонду свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи №182 від 10.04.1992 року, ліцензію на здійснення торгівельної діяльності №61 від 21.11.1996 року, свідоцтво платника єдиного податку серії Б №531733 від 01.01.2012 року, проте ці документи не підтверджують факту сплати страхових внесків.
Отже, з огляду на приведені вище обставини, до страхового стажу має бути зараховано період здійснення підприємницької діяльності з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року як такий, що підтверджено свідоцтвом про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи №182 від 10.04.1992 року, ліцензією на здійснення торгівельної діяльності №61 від 21.11.1996 року.
Разом з тим, інші періоди обґрунтовано не зараховані ГУ ПФУ в Запорізькій області до страхового стажу, оскільки не підтверджено факту сплати страхових внесків, а надані позивачем документи та листи податкових органів не підтверджують сплати страхових внесків. 
Отже, позивачем не підтверджено факту сплати страхових внесків для цілей зарахування спірних періодів до страхового стажу. 
Доводи позивача, з якими погодився суд першої інстанції, про підтвердження листами ГУ ДПС в Дніпропетровській області та ГУ ДПС у Запорізькій області факту здійснення підприємницької діяльності, а також неможливість отримання в органах Пенсійного фонду відомості про сплату страхових внесків, крім довідки форми ОК-5, суд відхиляє як необґрунтовані, адже у разі  сплати страхових внесків такі відомості містились б у відповідних реєстрах, а інформація про сплату таких внесків була б надана позивачу.
Аргумент позивача, який також підтримано судом першої інстанції, про те, що відсутність в інформаційній системі персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для незарахування періодів роботі через несплату страхових внесків, суд визнає необґрунтованим, адже такі висновки зроблені Верховним Судом у контексті захисту права на пенсійне забезпечення осіб, що були найманими працівниками та за яких роботодавцем не сплачено або не в повному обсязі сплачено страхові внески.
У спірному випадку відсутні відомості про сплату страхових внесків позивачем за себе як особу, що була зареєстрована як фізична особа-підприємець, а не як за найманого працівника.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині протиправності незарахування до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності з 04 листопада 1994 року по 31 грудня 1997 року та з 2004 по 2009 роки, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.
В іншій частині позовних вимог судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави скасування рішення в цій частині.
Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року в справі № 160/3026/25 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року в справі № 160/3026/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності з 04 листопада 1994 року по 31 грудня 1997 року та з 2004 по 2009 роки.
Ухвалити в цій частині нове рішення.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобов`язання зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди здійснення підприємницької діяльності з 04 листопада 1994 року по 31 грудня 1997 року та з 2004 по 2009 роки.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 07 серпня 2025 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 07 серпня 2025 року.
   
    Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко