ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 707/3629/24		
Провадження № 22-ц/821/1111/25, № 22-ц/821/1112/25		
Категорія: 304000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,
секретаря - Глущенко І. В.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Старовойтов Олександр Сергійович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Топора Ігоря Олександровича на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2025 року та на додаткове рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 травня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Старовойтов Олександр Сергійович, про припинення потеки, у складі головуючого судді Волкової Н. С.,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Старовойтов О. С., про припинення іпотеки.
Позовні вимоги мотивувала тим, що 07 липня 2021 року між нею та відповідачем укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з розстроченням платежу, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Старовойтовим О. С. 
Згідно цього договору купівлі-продажу позивач придбала у відповідача житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 . 
Вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами між сторонами була обумовлена в сумі 562000 грн, що підтверджується п. 2 договору купівлі-продажу. 
Позивач зобов`язувалася здійснити повну оплату придбаного нерухомого майна до 07 липня 2026 року рівними платежами, щомісячно.
Наголошує, що свої зобов`язання за договором купівлі-продажу від 07 липня 2021 року виконала достроково в повному обсязі, що підтверджується розписками про отримання коштів та платіжними інструкціями про перерахування коштів. Всього сплачено відповідачу 552002 грн, як то передбачено договором. 
У зв`язку з повним фактичним виконанням зобов`язання позивач звернулась до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Старовойтова О. С. із заявою про припинення іпотеки. 
Листом № 389/01-16 від 03 грудня 2024 року нотаріус відмовив у припинені іпотеки у зв`язку з відсутністю заяви іпотекодержателя. 
Згідно з п. 2 договору купівлі-продажу факт повного розрахунку підтверджується відповідною письмовою заявою продавця, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально. Відповідач ОСОБА_2 не бажає з`являтися до нотаріуса та подати заяву про підтвердження повного розрахунку та припинення іпотеки.
Зазначає, що у даному випадку основне зобов`язання припинено, так як повністю сплачено відповідачу 552000 грн, тому іпотека підлягає припиненню. Так як відповідач не бажає припинити іпотеку, подавши відповідну заяву до нотаріуса, то позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Просила припинити іпотеку на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 ; яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.07.2021 приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Старовойтовим О. С., номер запису про іпотеку 42864325. Рішення про державну реєстрацію пав та їх обтяжень індексний номер 59150511 від 07.07.2021 15:19:42.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено існування підстав передбачених ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» для визнання іпотеки припиненою.

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення

16 квітня 2025 року відповідач  ОСОБА_2  через свого представника адвоката Нестерка І. О. звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн.
Зазначав, що при ухваленні рішення судом не вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме - витрат на професійну правничудопомогу.
При цьому, у відзиві на позовну заяву на виконання п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомлено, що у зв`язку з розглядом справи відповідач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 01 травня 2025 року заяву задоволено частково.
Стягнуто з з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.
У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Додаткове рішення мотивовано тим, що дана справа не викликає складності у правовому розумінні, а також не містить великого обсягу досліджуваних доказів та не потребує складання значної кількості процесуальних документів учасниками справи, а, отже, ознайомлення з матеріалами справи та підготовка відзиву на позовну заяву, складеного на 2 аркушах, не повинно вимагати багато часу. У справі проведено три засідання, а саме 30.01.2025 тривалістю 58 хв.; 28.02.2025 тривалістю 5 хв.; 11.04.2025 тривалістю 01 год. 05 хв.
Тому враховуючи, що представник позивача просив відмовити у задоволенні заяви представника відповідача, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, а тому не можуть бути стягнуті у заявленому розмірі та зменшив їх до 10000 грн, що є співмірним з наданим адвокатом обсягом послуг, та відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Вважаючи, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а також судом неправильно застосовані норми матеріального права, представником ОСОБА_1 – адвокатом Топором І. О. подано апеляційну скаргу в якій просить рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2025 року та додаткове рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 травня 2025 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 . Припинити іпотеку на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 ; яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.07.2021 приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Старовойтовим О. С. Номер запису про іпотеку 42864325. Рішення про державну реєстрацію пав та їх обтяжень індексний номер 59150511 від 07.07.2021 15:19:42.
Вирішити питання розподілу судових витрат у відповідності із процесуальним законодавством.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що у Витязі з державного реєстру речових прав на нерухоме айно № 264805032 від 07.07.2021 зазначена вартість об`єкта нерухомості 562000 грн. Саме ця сума є сумою, за яку відповідач продала нерухоме майно.
Під час вчинення договору купівлі-продажу був сплачений податок саме з цієї суми.
Зазначає, що ринкова вартість даного майна становить 40800 грн, що підтверджено відповідним звітом про оцінку майна і про це зазначено в самому договорі.

Щодо додаткового рішення зазначає, що справа не є складною і не потребувала зусиль для її вирішення.
Скаржник вважає, що якщо врахувати фактично витрачений час близько трьох годин, то сума витрат на правничу допомогу, яку стягнув суд першої інстанції є завищеною.

09.06.2025 від представника ОСОБА_2 – адвоката Нестерка І. О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2025 року та додаткове рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 травня 2025 року без змін, а апеляціну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Топора І. О. – без задоволення.
Вважає, що викладені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами, а тому повністю не погоджується з ними. На думку представника ОСОБА_2 – адвоката Нестерка І. О. оскаржувані рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що відповідно до фактично сплачених грошових коштів, позивачем на користь відповідача в доларовому еквіваленті сплачено 15292 дол. США 22 центи, а повинен сплатити 20500 дол. США.
Тому для повного виконання умов укладеного між сторонами договору, позивач повинен доплатити відповідачу різницю між 20500 дол. США – 1292 дол. США 22 центи = 5207 дол. США 78 центи.
Зазначає, що матеріали справи не містить доказів сплати позивачем грошових коштів, які б в еквіваленті становили 20500 дол. США.
Отже, враховуючи вищезазначене, відповідач вважає, що підстав для припинення іпотеки (забезпечення виконання зобов`язання позивача за договором) не має, а відмова нотаріуса є законною та обґрунтованою.
Стверджує, що розстрочка платежу за будинок була запроваджена саме по ініціативі позивача, а відповідач проявив добру волю на неї погодившись.
Вказує, що попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції становить 5000 грн.

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. 

Фактичні обставини справи

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з розстроченням платежу від 07 липня 2021 року ОСОБА_2 , (дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 » змінено відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , вид. Дубіївською сільською радою Черкаського району Черкаської області 02.09.2006), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (надалі - продавець) та ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (надалі - покупець), попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору, дійшовши згоди щодо місця укладення договору, вклали договір купівлі-продажу житлового будинку з розстроченням платежу (т. 1 а.с. 8-9).
Згідно п. 1 приведеного договору, продавець передала, а покупець прийняла у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - житловий будинок з будівлями та спорудами). Житловий будинок під літ. «А-І», цегляний, загальною площею 75,8 кв.м, житловою площею 58,8 кв.м. з господарськими та побутовими будівлями та спорудами: літня кухня «Б, б», сараї «В, в», льох «Г», огорожа № 1-2, криниця № 3, свердловина № 4. Вказаний житловий будинок з будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, кадастровий номер земельної ділянки 7124983000:02:004:0644. Житловий будинок з будівлями та спорудами належить продавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Черкаською районною державною нотаріальною конторою 18.06.2002 за р. № 2772, договору дарування, посвідченого Черкаською районною державною нотаріальною конторою 28.09.2004 за р. № 4750, право власності зареєстроване 04.10.2004 в Комунальному підприємстві «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» в книзі 5 за номером запису 844.
Відповідно до п. 2 даного договору, продаж зазначеного житлового будинку з будівлями та спорудами за домовленістю сторін вчиняється за 562000 (п`ятсот шістдесят дві тисячі) гривень 00 копійок (еквівалент 20500 (двадцять тисяч п`ятсот) доларів США за комерційним курсом продажу на день укладення цього договору), з яких 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок (еквівалент 365 (триста шістдесят п`ять) доларів США за комерційним курсом продажу на день укладення цього договору) покупець сплачує до підписання договору, а решту 552000 (п`ятсот п`ятдесят дві тисячі) гривень 00 копійок (еквівалент 20135 (двадцять тисяч сто тридцять п`ять) доларів США за - комерційним курсом продажу на день укладення цього договору) зобов`язується сплачувати продавцю щомісячно рівними платежами у гривнях у розмірі, еквівалентному 336 (триста тридцять шість) доларів США за комерційним курсом продажу на дату здійснення платежу до 07 липня 2026 року. 
Зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після укладення цього договору не підлягає. Факт повного розрахунку підтверджується письмовою заявою продавця, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально. Сторони свідчать, що розрахунок між ними відбувся з дотриманням вимог Цивільного кодексу України та Постанови Правління Національного банку України від 29.12.2017 за №148 щодо встановлення граничної суми розрахунків готівкою (т. 1 а.с. 8). 
В п. 5 договору визначено, що до моменту повного розрахунку за продане майно продавцю відповідно до вимог ч. 6 ст. 694 ЦК України належить право застави на передане, але не оплачене майно. За домовленістю сторін та відповідно до ст. 4 ЗУ «Про Іпотеку» обтяження іпотекою за заявою продавця реєструється в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З моменту укладання цього договору та реєстрації іпотеки покупець має право розпоряджатися майном виключно за письмовою, нотаріально засвідченою згодою продавця. Сума зобов`язання: 552000 (п`ятсот п`ятдесят дві тисячі) гривень 00 копійок. Строк виконання зобов`язання - 07 липня 2026 року (т. 1 а.с. 9).
Згідно з копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 264805032 від 07.07.2021 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок зі встановленою вартістю 562000 грн (т.1 а.с. 10).
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав 381435119 від 04.06.2024 ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 7124983000:02:004:0644, площею 0.25 га (т.1 а.с. 11).
Згідно з копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки 264810752 від 07.07.2021, іпотека на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.07.2021 приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Старовойтовим О. С. Номер запису про іпотеку 42864325. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 59150511 від 07.07.2021 15:19:42 (т.1 а.с. 12).
Листом № 389/01-16 від 03 грудня 2024 року приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Старовойтов О. С. відмовив ОСОБА_1 у припинені іпотеки у зв`язку з відсутністю заяви іпотекодержателя (т.1 а.с. 13).

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.
Частинами 1, 2 та 4 ст. 202 ЦУ України, яка регламентує поняття та види правочинів визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Однією з таких підстав є договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Як передбачено ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).
Поняття іпотеки деталізує абзац третій ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3, абз. 2 і 7 ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», п. 1 ч. 1 і речення друге цієї частини ст. 593 ЦК України).
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України).
За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (такий висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16, у п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року у справі № 686/4303/18.
Судом встановлено, що 07.07.2021 між ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з розстроченням платежу, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
З п. 3 даного договору вбачається, що ринкова вартість житлового будинку з будівлями та спорудами складає 40800 грн, згідно звіту № 0906/21 про проведення оцінки майна, виданого ТОВ «ЕСТІМА» 09.06.2021, пароль пошуку БЗЗКЮД343456.
Проте, саме у п. 2 спірного договору сторони погодили порядок повернення грошових коштів у гривні, однак із розрахунку грошового еквівалента в іноземній валюті, а саме, що продаж зазначеного житлового будинку з будівлями та спорудами за домовленістю сторін вчиняється за 562000 грн (еквівалент 20500 доларів США за комерційним курсом продажу на день укладення цього договору), з яких 10000 грн (еквівалент 365 доларів США за комерційним курсом продажу на день укладення цього договору) покупець сплачує до підписання договору, а решту 552000 грн (еквівалент 20135 доларів США за - комерційним курсом продажу на день укладення цього договору) зобов`язується сплачувати продавцю щомісячно рівними платежами у гривнях у розмірі, еквівалентному 336 (триста тридцять шість) доларів США за комерційним курсом продажу на дату здійснення платежу до 07 липня 2026 року.
Сторони не заперечують факт укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з розстроченням платежу та факту часткового повернення грошових коштів, узгодили всі умови договору та не оскаржували його ні повністю, ні в окремих його частинах, тому доводи скаржника щодо не врахування вартості будинку за оцінкою не заслуговують на увагу. 
Проте сторони по різному тлумачать порядок розрахунку, який визначений в укладеному ними договорі. Разом з тим, у відповідності до ст. ст. 213 та 637 ЦК України, за тлумаченням умов договору до суду сторони договору не звертались. 
Крім того, ОСОБА_1 виконувала умови догового купівлі-продажу житлового будинку з розстроченням платужу протягом тривалого часу та, вважаючи, що сплатила суму боргу у повному обсязі, звернулась до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Старовойтова О. С. із заявою про припинення іпотеки, проте листом № 389/01-16 від 03 грудня 2024 року їй було відмовлено у припинені іпотеки у зв`язку з відсутністю заяви іпотекодержателя (т.1 а.с. 13-56).
Звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_1 наголошувала, що виплатила всю суму боргу за вказаним договором, а саме 562000 грн та вважає, що саме ця сума і відповідає волевиявленню сторін і сплачена нею у повному обсязі, а про іноземну валюту чи еквівалент в доларах США іпотечний договір не містить ніяких застережень.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
У постанові Великої Палата Верховного Суду по справі № 723/304/16-ц від 23.10.2019 року (пр.№ 14-360цс19), міститься висновок про те, що «Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Аналогічні висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц та від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц. 
У постанові Верховний Суд від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц також зазначено, що ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Колегія апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що кошти на виконання договору від 07.07.2021 необхідно було сплачувати саме в еквіваленті доларів США за комерційним курсом продажу на дату здійснення платежу.
У справі, що є предметом цього апеляційного перегляду, сторони не встановлювали єдиного курсу для визначення грошового еквівалента, а передбачили, що такий курс буде визначатись на дату кожної передачі грошових коштів в рахунок повернення позики. Відтак, усі платежі, які були здійснені ОСОБА_1 мали бути визначені до курсу, який діяв на час такого часткового повернення.
Проте у даному випадку в позові ОСОБА_1  вимагає врахування суми 562000 грн, як еквівалент 20500 доларів США за курсом, що діяв на день укладення договору та шляхом слати відповідачу 552002 грн.
Ураховуючи наведене, колегія апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, за відсутності доказів здійснення повного розрахунку позивача з відповідачем, шляхом сплати нею грошових коштів у порядку та розмірі, що визначені умовами п. 2 договору від 07.07.2021 в гривнях, в еквіваленті комерційному курсу продажу доларів США на дату здійснення платежу.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю факту повного виконання ОСОБА_1 договору купівлі-продажу житлового будинку з розстроченням платежу від 07.07.2021.
Щодо витрат на правничу допомогу, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 14 вересня 2021 року у справі № 204/6564/19, від 09 листопада 2021 року у справі № 648/2776/20.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. (Постанова Великої Палати Верховного Суду справа №755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року).
Так, відповідно положень ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витратна адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 3, ч. 5 та ч. 9 ст. 141 ЦПК України, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна позиція відображена в п. 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21
Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердження таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі № 178/1522/18.
У відзиві на позовну заяву на виконання п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України ОСОБА_2 повідомила, що у зв`язку з розглядом справи вона очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн та про намір подати докази розміру витрат на правничу допомогу у межах строків визначених ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до договору про надання правової допомоги № 02/01-2025 від 02 січня 2025 року, адвокат Нестерко І. О., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 000117 від 08 серпня 2017 року, з однієї сторони, та ОСОБА_2 , з іншої сторони, уклали цей договір про зобов`язання адвоката надати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та витрати, необхідні для виконання його доручень, у порядку та строки обумовлені сторонами у договорі.
Згідно з копією Акта здачі-приймання наданих послуг від 11 квітня 2025 року, сторони підтвердили факт належного надання послуг виконавцем відповідно до положень договору та його додатків, а саме захист прав замовника, представництво інтересів замовника у судовій справі №707/3629/24 (вивчення матеріалів справи, судової практики, складання процесуальних документів, представництво інтересів замовника в суді у справі), розрахунок (10 год х 2 000,00 грн/год = 20000,00 грн);
На підтвердження сплати 20000 грн надано копію квитанції до прибуткового касового ордера № 6 від 11 квітня 2025 року від Капури Ю. М. 
З викладеного вбачається, що адвокатом Нестерком І. О. надано докази в підтвердження надання правничої допомоги у визначеному законом порядку.
Проте, врахувавши складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, також враховуючи, що представник позивача просив відмовити у задоволенні заяви представника відповідача, суд першої інтанції, зазначивши, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, дійшов обґрунтованого висновку про зменшення їх розміру до 10000 грн.
На ряду з цим, скаржником не додано належних, допустимих та достатніх доказів в спростування висновків суду першої інстанції щодо визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Апеляційний суд дійшов висновку, що стягнута судом першої інстанції сума витрат на професійну правничу допомогу відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 та ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Топора Ігоря Олександровича – залишити без задоволення.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2025 року та додаткове рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 травня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 13 серпня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков