ОКРЕМА ДУМКА
судді Великої Палати Верховного Суду Кривенди О. В.
щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 липня 2025 року у справі № 990/50/25 (провадження №  11-124заі25) за позовом Лозівської міської ради Харківської області (далі - Лозівська міськрада) до Верховної Ради України (далі - ВРУ) про визнання протиправною та скасування постанови в частині
за апеляційною скаргою Лозівської міськради на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 лютого 2025 року
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.           У лютому 2025 року Лозівська міськрада звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до ВРУ, у якому просила визнати протиправною та скасувати Постанову ВРУ від 19 вересня 2024 року № 3984-IX «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» в частині перейменування селища Панютине Лозівського району Харківської області на селище Лиманівка (далі - Спірна Постанова).
2.           На обґрунтування позову Лозівська міськрада зазначала, що перейменування селища, без урахування думки та позиції єдиного джерела влади - народу (мешканців селища), без законодавчо визначених підстав, є порушенням конституційних прав мешканців територіальної громади та норм Конституції України загалом.
3.           Посилалася на те, що за результатом вивчення громадської думки та роботи комісії з упорядкування найменування вулиць, провулків, майданів та пам`ятних знаків, розташованих на території Лозівської міської територіальної громади (протокол від 29 січня 2014 року), щодо доцільності перейменування селища Панютине прийнято рішення про відсутність законодавчих підстав для перейменування. У зв`язку з чим, пропозиції щодо назви населеного пункту для перейменування не надходили та не розглядались.
4.           У листі до комітету ВРУ з питань організації державної влади, місцевого самоврядування, регіонального розвитку та містобудування щодо питання перейменування селища Панютине Лозівського району Харківської області Лозівська міськрада висловила свою позицію щодо недоцільності перейменування селища.
5.           Проте думка мешканців Лозівської міської територіальної громади не була врахована народними обранцями, натомість комітет ВРУ зауважив, що пропозиції від позивача щодо перейменування селища Панютине не надходили.
6.           Водночас відповідно до вимог статті 16 Закону України від 28 липня 2023 року № 3285-ІХ «Про порядок вирішення окремих питань адміністративно-територіального устрою України» громадське обговорення є обов`язковим в разі перейменування населеного пункту (далі- Закон № 3285-ІХ). 
7.           Зазначала Лозівська міськрада про те, що науковцями та істориками Українського інституту національної пам`яті не проаналізовано життєвий шлях ОСОБА_1 , його благодійну діяльність, сприяння допомоги незахищеним верствам населення, розвиток медицини в Україні. Будь-якого підтвердження того, що ОСОБА_1 сприяв реалізації російської імперської політики немає. Тому перейменування селища Панютине можна віднести саме до тих випадків виключення, що визначені у пункті 6 статті 8 Закону України від 21 березня 2023 року № 3005-ІХ «Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії» (далі - Закон № 3005-ІХ).
8.           Вважала, що перейменування селища з населенням близько 7000 людей без урахування думки та позиції єдиного джерела влади - народу (мешканців селища), без законодавчо визначених підстав, є порушенням конституційних прав мешканців територіальної громади та норм Конституції України загалом.
9.           Йшлося у позові й про те, що Лозівська міськрада, діючи в інтересах територіальної громади, визнає російську імперську політику злочинною та глибоко засуджує її та вважає, що прийнятий Закон № 3005-ІХ сприяє очищенню публічного простору України від маркерів російської імперської політики, проте у спірних правовідносинах ВРУ як орган законодавчої влади, приймаючи Спірну Постанову, не дотрималась вимог пункту 6 стаття 8 Закону № 3005-ІХ.
10.        Крім того, позивач зазначав, що відповідач пропустив законодавчо встановлений строк, передбачений для прийняття рішення про перейменування населених пунктів та районів.
11.        Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 11 лютого 2025 року відмовив у відкритті провадження в цій адміністративній справі.
12.        Не погодившись із таким судовим рішенням, Лозівська міськрада подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Основні мотиви, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду   
13.          Велика Палата Верховного Суду (далі - Велика Палата) постановою від 21 липня 2025 року апеляційну скаргу Лозівської міськради залишила без задоволення, а ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 лютого 2025 року- без змін. 
14.        Велика Палата виходила з того, що Конституція України закріплює за ВРУ особливий правовий статус як представницького виборного колегіального органу і єдиного органу законодавчої влади, яку ВРУ здійснює від імені Українського народу - єдиного джерела влади в Україні шляхом прийняття на пленарних засіданнях відповідних рішень, у тому числі у формі постанов, з питань, віднесених Конституцією України до її повноважень.
15.        Відповідно до пункту 29 статті 85 Конституції України до повноважень ВРУ належить утворення і ліквідація районів, встановлення і зміна меж районів і міст, віднесення населених пунктів до категорії міст, найменування і перейменування населених пунктів і районів.
16.        Конституційний процес організації територіального устрою України, у тому числі шляхом перейменування населених пунктів, та участь у ньому ВРУ не є формою реалізації управлінських функцій цього органу, тому не може підпадати під контроль суду адміністративної юрисдикції.
17.        Зважаючи на викладене, Велика Палата погодилася з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про те, що з огляду на конституційний статус ВРУ як єдиного органу законодавчої влади її участь у вирішенні питання територіального устрою України є юридичною формою реалізації її повноважень у сфері конституційних правовідносин.
18.        Оскільки позивач оскаржує Постанову ВРУ з підстав, зокрема, її невідповідності приписам Конституції України та регламентної процедури її прийняття (законодавча процедура), то перевірку цієї Постанови не можна здійснити в порядку адміністративного судочинства.
19.        З огляду на це Велика Палата зазначила, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов слушного й обґрунтованого висновку про те, що предмет позову в цій справі не підпадає під контроль суду адміністративної юрисдикції.
Підстави і мотиви для викладення окремої думки
20.        Відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
21.         Моя незгода з ухваленим Великою Палатою судовим рішенням ґрунтується на такому.   
22.        Пунктом 1 частини першої статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.
23.        У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1 частини другої статті 2 КАС України).
24.        Статтею 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
25.        Водночас частиною другою статті 19 КАС України встановлено застереження у вигляді того, що у порядку адміністративного судочинства не можуть бути розглянуті спори щодо визнання протиправними та скасування нормативно-правових та індивідуальних актів суб`єктів владних повноважень, розгляд яких віднесено до конституційної юрисдикції. 
26.        Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні, у тому числі, справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРУ, а особливості провадження у таких справах визначені статтею 266 КАС України, правила якої поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема,  щодо законності (крім конституційності) постанов Ради. 
27.        У цій справі позивач, наводячи відповідні аргументи, оскаржував Спірну Постанову з підстав її невідповідності, зокрема, законам № 3005-ІХ та № 3285-ІХ. 
28.        На мою думку, саме до визначених статтями 22 та 266 КАС України повноважень Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду належить перевірка оскаржуваної постанови Верховної Ради України на відповідність законам України, про які йшлося в позовній заяві.
29.        Ураховуючи наведене, вважаю, що у Великої Палати були передбачені статтею 320 КАС України підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і направлення справи до цього суду для продовження розгляду.          
             
Суддя 
Великої Палати Верховного Суду                                                           О. В. Кривенда