ПОСТАНОВА                                                                                      
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 серпня 2025 року                                 
м. Київ
 
справа № 343/1646/18
провадження № 61-11967св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 08 травня 2024 року у складі судді Лицура І. М. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 липня                   2024 року у складі колегії суддів: Томин О. О., Бойчука І. В., Пнівчук О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недостовірною поширену відповідачем інформацію та протиправними його дії; зобов`язати відповідача з дня набрання рішенням суду законної сили публічно вибачитись перед ним за грубе спілкування та нанесення образ і спростувати поширену ним ІНФОРМАЦІЯ_1 інформацію в такий же спосіб, в який вона була поширена, тобто в присутності працівників «Нової пошти», відвідувачів                            ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які чули ці образливі слова, а також опублікувати це вибачення в громадсько-політичному тижневику «Добра Справа», редакція якого знаходиться на АДРЕСА_1 , та                     в газеті «Свіча», редакція якої знаходиться на Майдані Січових Стрільців у м. Долина; заборонити відповідачу вчиняти дії, які принижують його честь та гідність, що виражається в грубому, образливому та нецензурному спілкуванні з ним та розповсюдженні недостовірної інформації; стягнути з відповідача на його користь 150 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди, 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу, транспортні витрати в сумі 1 200,00 грн, витрати на ксероксний папір в сумі 100,00 грн, витрати на СD-диски - 24,00 грн та на заправку картриджа до ксерокса - 120,00 грн.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Долинський районний суд Івано-Франківської області ухвалою від 08 травня               2024 року відмовив ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та залишив позовну заяву без розгляду.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що належним чином повідомлені позивач і його представник повторно не з`явилися в судове засідання, заяви про розгляд справи за відсутності позивача до суду не подавали.
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду
 
Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 17 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Долинського районного суду від 08 травня 2024 року - без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції обґрунтовано залишив позов без розгляду, оскільки належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи позивач та його представник повторно не з`явилися в судове засідання, що є підставою для залишення позову без розгляду.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
 
У серпні 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 08 травня                     2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 липня                           2024 року і передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження вказував необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 08 квітня 2024 року                                          у справі № 522/19803/15-ц, від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 та застосованих апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід (пункт 2 частини першої статті 411 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що місцевий суд безпідставно не визнав поважною причиною неявку позивача в судове засідання 08 травня 2024 року, через хворобу та не врахував, що 08 травня 2024 року позивач не зміг прибути в судове засідання через складання в цей день навчальної сесії у вищому навчальному закладі. Також скарга містить доводи про неналежне повідомлення позивача про судове засідання, призначене на 08 травня 2024 року, через підсистему «Електронний суд», оскільки у позивача не було доступу до мережі «Інтернет». Також зазначив, що його представник - адвокат Ганич І. М. виявився недоброчесним та ніколи не повідомляв позивачу про дати судових засідань і систематично не зявлявся в судові засідання в режимі відеоконференції.
 
Зазначив, що підстави відводу судді Івано-Франківського апеляційного суду                   Бойчук І. B. були обґрунтованими, а тому оскаржувана постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 17 липня 2024 року підлягає обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд.
 
У жовтні 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Ватутін І. П. подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на те, що вони є законними й обґрунтованими. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
10 жовтня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи 
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що у вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, відшкодуванні моральної шкоди.
 
Розгляд справи неодноразово відкладався, у тому числі за клопотаннями позивача.
 
23 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав до суду через підсистему «Електронний суд» клопотання про відкладення розгляду справи 23 лютого 2024 року у зв`язку          з проходженням ним виробничої практики від інституту, виконанням контрольних робіт, семінарських практичних завдань і курсової роботи. Просив справу розглядати не раніше 03 квітня 2024 року.
 
Розгляд справи було відкладено на 08 квітня 2024 року на 10:00 год. 
 
Документ в електронному вигляді «Повістка» від 26 лютого 2024 року надісланий ОСОБА_1 в його електронний кабінет та доставлений 27 лютого 2024 року 3:19:45, про що свідчить довідка про доставку електронного документа.
 
Також 26 лютого 2024 року ОСОБА_1 надіслано судову повістку разом                                      із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення за вказаною ним адресою ( АДРЕСА_2 ). Зазначена повістка повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
 
05 березня 2024 року від представника позивача - адвоката Ганича І. М. надійшло клопотання про забезпечення його участі в засіданні 08 квітня 2024 року о 10:00 год. в режимі відеоконференції. Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2024 року це клопотання задоволено, судове засідання, призначене на 08 квітня 2024 року о 10:00 год, та всі наступні судові засідання у справі призначено в режимі відеоконференції з Пустомитівським районним судом Львівської області за участю адвоката Ганича І. М.
 
08 квітня 2024 року позивач ОСОБА_1 знову подав до суду через електронну пошту з накладенням цифрового електронного підпису клопотання про відкладення розгляду справи 08 квітня 2024 року у зв`язку із загостренням хронічних захворювань та лікуванням. Просив відкласти розгляд справи не раніше 24 квітня 2024 року та без його участі не розглядати.
 
У судове засідання 08 квітня 2024 року о 10:00 год. позивач та його представник не з`явилися.
 
Розгляд справи відкладено на 08 травня 2024 року на 10:00 год.
 
ОСОБА_1 надіслано судову повістку разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення за вказаною ним адресою ( АДРЕСА_2 ), а також на електронну адресу ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Зазначену повістку позивач отримав особисто 18 квітня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та відстеженням на сайті Акціонерного товариства «Укрпошта».
 
Також 09 квітня 2024 року від представника позивача - адвоката Ганича І. М. надійшло клопотання про забезпечення його участі в засіданні 08 травня 2024 року о 10:00 год. в режимі відеоконференції. Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2024 року це клопотання представника позивача задоволено, судове засідання, призначене на 08 травня 2024 року на 10:00 год, та всі наступні судові засідання у справі призначено в режимі відеоконференції                                      з Пустомитівським районним судом Львівської області за участю адвоката                       Ганича І. М. 
 
Крім того, 11 квітня 2024 року представника позивача - адвоката Ганича І.М. повідомлено про розгляд справи 08 травня 2024 року о 10:00 год. телефонограмою.
 
08 травня 2024 року перед початком судового засідання позивач знову направив через електронну пошту з накладенням цифрового електронного підпису клопотання про відкладення розгляду справи 08 травня 2024 року у зв`язку                                з навчанням у вищому навчальному закладі та складанням заліків і іспитів. Просив відкласти розгляд справи не раніше 18 травня 2024 року та без його участі не розглядати.
 
У судове засідання 08 травня 2024 року о 10:00 год позивач і його представник не з`явилися.
 
Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 08 травня      2024 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі пункту 3 частин першої статті 257 ЦПК України - повторної неявки позивача в судове засідання.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
 
У частині третій статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
Згідно зі статтями 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
 
Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
 
У рішеннях у справах «Осман проти Сполученого королівства» і «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо доступності правосуддя, держави - учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони         й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладному руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням        у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
 
У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи                           в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку зокрема                              з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. 
 
Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).
 
Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства,                       відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
 
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
 
Правове значення в цьому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
 
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи може свідчити про порушення частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02, пункти 66, 69).
 
Таким чином, суд зобов`язаний відповідним чином реагувати на недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду в разі повторної неявки до суду належним чином повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі.
 
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі                          № 9901/949/18 (провадження № 11-1179заі19) та від 27 травня 2020 року у справі                     № 9901/11/19 (провадження № 11-122заі20) викладено правову позицію про те, що загальнообов`язкові процесуальні правила є певною формою реалізації гарантій особи (кожного) на звернення до суду за захистом свого порушеного права чи обмеження свобод. У них презюмується, що кожен, хто звертається до суду за захистом свого права, відповідно до принципів верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності і відкритості судового процесу, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, буде активним учасником судового провадження, зможе безпосередньо чи опосередковано через свого представника отримати судовий захист свого права.
 
Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема, забезпечує захист інтересів відповідача, який вимушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.
 
Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 травня 2022 року у справі № 753/8582/19-ц (провадження № 61-20040св21).
 
У цій справі судові засідання призначалися неодноразово, зокрема на 08 квітня та на 08 травня 2024 року.
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що позивач та його представник були обізнані про дату, час і місце судових засідань, призначених на 08 квітня та                                  08 травня 2024 року, що підтверджується матеріалами справи.
 
Отже, позивачу було відомо про два останні судові засідання, однак до суду він не з`явився і заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Незважаючи на призначені за клопотання представника позивача засідання в режимі відеоконференції, адвокат також не з`явився в судові засідання в режимі відеоконференції.
 
За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, урахувавши, що справа тривалий час перебувала на розгляді в суді, її розгляд неодноразово відкладався, позивач і його представник, будучи повідомленими про дату і час розгляду справи, двічі поспіль не з`явилися у судові засідання, дійшов правильного висновку про залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.
 
Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, діяв у межах повноважень та у визначений процесуальним законом спосіб.
 
Водночас особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення його без розгляду, має право звернутися до суду повторно (частина друга статті 257 ЦПК України), тому порушення норм статті                6 Конвенції немає.
 
Посилання в касаційній скарзі на порушення апеляційним судом норм процесуального права, зокрема щодо безпідставного незадоволення заяви про відвід, є необґрунтованими, оскільки ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 липня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді                      Бойчука І. В. відмовлено у зв`язку з тим, що немає підстав уважати, що вказаний суддя у цій справі виявляє упередженість та/або має пряму чи побічну заінтересованість у результаті розгляду справи. 
 
Доводи касаційної скарги фактично зводяться до необхідності переоцінки досліджених судами доказів, які суди вважали достатніми для залишення позову без розгляду у контексті обставин, які заявник вважає такими, що виключають можливість залишення поданої ним позовної заяви без розгляду, що відповідно до статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, і підстав для їх скасування немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 08 травня                       2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 липня            2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення,    є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	А. Ю. Зайцев	
 	 	
 	Є. В. Коротенко	
 	 	
 	М. Ю. Тітов