Номер провадження: 22-ц/813/1533/25 
Справа № 947/20481/23
Головуючий у першій інстанції Васильків О.В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2025 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавцем до моменту відкриття спадщини, на рішення Київського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Васильків О.В. 07 травня 2024 року у м. Одеса, -
встановила:

У червні 2023 року представник ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив встановити факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 06.11.2009 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 06.11.2009 року спільно проживали за адресою: АДРЕСА_1 . В серпні 2022 року ОСОБА_4 був призваний до Збройних Сил України та в подальшому загинув. 03.04.2023 року позивач ОСОБА_2 звернувся з заявою до приватного нотаріуса ОМНО Гончарової С.Ю. про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування позивачу було відмовлено та запропоновано звернутися до суду з позовом для захисту його прав та інтересів з приводу визнання його спадкоємцем 4-ї черги.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.05.2024 року позов ОСОБА_2 було задоволено.
Встановлено факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 06.11.2009 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не доведено належними, достовірними та достатніми доказами факт його спільного проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до дня його смерті та ведення з ним господарства, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Сторони про розгляд справи на 10.06.2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник ОСОБА_3 . 
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно Свідоцтва про право власності на житло від 25.11.1996 року Управління житлово-комунального господарства міськвиконкому Одеської міської Ради народних депутатів квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в рівних частках (т.1 а.с.44).
На підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Савіною К.П., 1/2 частини кв. АДРЕСА_2 належить на праві спільної приватної власності ОСОБА_4 (т.1 а.с.46).
З довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № П4-158594-ф/л від 12.10.2022 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані наступні особи: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 06.11.2009 року, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22.03.1989 року (т.1 а.с.20).
Із Заповіту, посвідченого 26.12.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.П. вбачається, що ОСОБА_2 , на випадок своєї смерті, зробив наступне розпорядження: належну йому 1/2 частку квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_4 . На останнього також був покладений обов`язок надати дружині заповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право пожиттєвого користування зазначеною вище часткою квартири, котра буде входити до складу спадщини (т.1 а.с.18).
ІНФОРМАЦІЯ_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомив ОСОБА_2 , що його онук, тимчасово виконуючий обов`язки командира взводу вогневої підтримки 2 аеромобільної роти НОМЕР_1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 , молодший лейтенант ОСОБА_4 , зник безвісти 04.12.2022 року під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, в районі бойових дій біля населеного пункту Білогорівка Сєверодонецького району Луганської області (т.1 а.с.6).
Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 27.03.2023 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 27.03.2023 року складено відповідний актовий запис №3403 (т.1 а.с.112).
03.04.2023 року на підставі заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю. відкрито спадкову справу №10/2023 (т.1 а.с.83-113).
10.04.2023 року листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гончарової С.Ю. роз`яснено позивачу необхідність надання рішення суду про визнання його спадкоємцем четвертої черги (т.1 а.с.102).
З матеріалів спадкової справи також вбачається, що 19.07.2023 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю. було винесено Постанову про відмову ОСОБА_3 у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено у видачі Свідоцтв про право на спадщину за законом на усе рухоме та нерухоме майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, яке належало ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с. 113).
10.04.2023 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 склали Акт, яким підтвердили, що у кв. АДРЕСА_3 , мешкали разом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 2009 року (т.1 а.с.22).
Стороною позивача, на підтвердження спільного проживання позивача ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_4 , надано фотокартки (т.1 а.с.21).
З листа ПП «Медичний центр «Полінар» вбачається, що ОСОБА_4 проходив лікування в стаціонарному відділенні ПП «Медичний центр «Полінар» в період з 12.03.2020 року по 17.03.2020 року. Зі стаціонару ОСОБА_4 забирав дідусь ОСОБА_9 , про що зроблено запис в медичній карті. В журналі обліку прийому хворих в стаціонар в графі родичів і близьких (які госпіталізують хворих в стаціонар і оплачують лікування) також зазначений ОСОБА_10 з номером телефону НОМЕР_4 (т.1 а.с.165).
В матеріалах медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_4 наявна розписка (рос.мовою): « ОСОБА_11 , забираю своего внука. Андрей прерывал стационарное лечение. О возможных последствиях предупрежден» (т.1 а.с.191).
В судовому засіданні 12.03.2024 року судом першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_6 , яка повідомила, що з 01.06.2006 року працює консьєржем за адресою: АДРЕСА_4 . Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що ОСОБА_4 знала, спочатку він приходив до бабусі, потім, коли його мати захворіла, жив постійно в родині ОСОБА_12 . Рорер ОСОБА_13 не знає.
Крім того, судовому засіданні 22.05.2024 року судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .
Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що ОСОБА_17 знає більше 10 років. ОСОБА_18 жив на Розкидайлівській один, його мати померла в 2014 році, до бабусі на ОСОБА_19 інколи приходив. Бабуся вже померла. Його тітка ОСОБА_20 ОСОБА_13 була в шоці від того, що він пішов воювати, вона йому допомагала. Він спілкувався з її сином ОСОБА_21 . З алкоголем проблеми були до війни. ОСОБА_18 був в запоях і бабуся з дідом відправляли його лікуватися. Похованням займалася сестра Наталі. На питання головуючого, чим займався, як заробляв гроші ОСОБА_4 , свідок вказав, що допомагала бабуся, ОСОБА_22 перераховував кошти. ОСОБА_18 працював менеджером по закупкам, їздив на заробітки в Польщу.
Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що є сусідкою ОСОБА_12 по причалу. Позивача знає 31 год, ОСОБА_18 з чотирьох років - жив у бабусі і дідуся все літо. ОСОБА_23 з мамою в квартирі, на вихідних - з бабусею і дідусем. Мати померла від раптової хвороби. Вони це дуже тяжко перенесли. Бабуся замінювала маму ОСОБА_18 . Коли бабуся померла, ОСОБА_18 з дідом її поховали, жили на причалі.
Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що є сусідкою ОСОБА_4 по АДРЕСА_5 , де проживає з 2014 року. Дідуся ОСОБА_2 бачила 3 рази. З Рорер знайома заочно зі слів ОСОБА_18 . У ОСОБА_18 з дідусем були нормальні відносини, їздив до бабусі та дідуся. Коли померла мама, деякий час ОСОБА_18 жив у дідуся і бабусі, так як йому було важко. Коли їздив в Німеччину на заробітки, жив у ОСОБА_20 , вона пересилала гроші, купила обмундирування, коли пішов в ЗСУ. Після смерті бабусі, чи допомагав дід, не знає. На ОСОБА_24 є родичка, більше родичів свідок не знає. ОСОБА_18 був запойним алкоголіком. Хто його лікував, свідок не знає. До 2018-2019 року працював, до початку війни пив на вихідних, буянив. Окрім того, свідок підтвердила факт участі як понятої при вскриті квартири на АДРЕСА_5 , яка показала, що квартира була занедбана.
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).
Згідно з ч. 2, 4, ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 09.10.2024 року у справі №522/21808/18 (провадження N 61-17920св23) зазначено, що в основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (постанова Верховного Суду від 03.05.2018 року в справі N 304/1648/14-ц (провадження N 61-6953св18). Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. […] До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки (постанова Верховного Суду від 08.02.2023 року в справі №365/455/20 (провадження N 61-13326св21)).
Позитивні юридичні факти, тобто ті, які повинні існувати на час відкриття спадщини і можуть зумовлювати, за передбачених в ЦК умов, виникнення права на спадкування за законом. Аналіз положень глави 68 ЦК України дозволяє стверджувати, що для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); квазіродинних відносин (усиновлення спадкоємця чи спадкодавця); сімейних відносин (шлюб зі спадкодавцем; проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини); відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини) (зокрема постанова Верховного Суду від 23.03.2021 року в справі №643/14592/18 (провадження N 61-15094св20)).
З метою застосування ст. 1264 ЦК України встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного проживання осіб, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання таких осіб в житлі за однією адресою (адресами), збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування один про одного/надання взаємної допомоги тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.11.2022 року у справі №361/4744/19 (провадження №61-2851св22), від 23.09.2021 року у справі №204/6931/20 (провадження №61-13801св21).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року в справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18) зазначено, що законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
У ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (п. 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19)).
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що наявними у матеріалах справи доказами достеменно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 спільно проживали, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки, тобто проживали однією сім`єю.
Так, суд при ухваленні рішення правильно враховано, що з 2009 року ОСОБА_4 був зареєстрований разом з позивачем ОСОБА_2 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де раніше також проживала дружина ОСОБА_2 - бабуся спадкодавця ОСОБА_5 . З пояснень свідків вбачається, що протягом життя бабусі ОСОБА_4 підтримував стосунки з нею, з дитинства проводив вихідні у бабусі з дідусем.
Крім того, свідки, запрошені як стороною позивача, так і стороною третьої особи підтвердили, що після смерті матері ОСОБА_4 проживав з бабусею та дідусем.
Про родинні відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 свідчить і той факт, що лікуванням ОСОБА_4 в ПП «Медичний центр «Полінар» займався особисто ОСОБА_2 , а також те, що під час проходження військової служби ОСОБА_4 зазначив саме ОСОБА_2 як споріднену особу, що вбачається з наявних в матеріалах справи письмових доказів. Зокрема, у витязі з Наказу командира НОМЕР_5 окремої аеромобільної бригади (по особовому складу) від 29.03.2023 року №1 про виключення лейтенанта ОСОБА_4 зі списків особового складу Збройних Сил України в зв`язку зі смертю (з загибеллю) зазначені наступні відомості: Дід: ОСОБА_2 , проживає: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.221-зворот). Відомостей щодо будь-яких інших родичів чи довірених осіб не вказано. Крім того, саме ОСОБА_2 направлялись повідомлення щодо зникнення безвісти та в подальшому щодо смерті ОСОБА_4 .
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , сторона ОСОБА_3 належних та допустимих в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України доказів на спростування доводів сторони позивача не надала. Також, на підтвердження висловлених свідками зі сторони ОСОБА_3 пояснень щодо її фінансової допомоги ОСОБА_4 взагалі та на придбання військового обмундирування зокрема, належних доказів не надано, в зв`язку з чим показання свідків  ОСОБА_14 та ОСОБА_16  судом правильно оцінені критично, оскільки вони не спростовують письмових доказів досліджених судом по даній справі.
Покази свідків  ОСОБА_15 та ОСОБА_6 узгоджуються з доводами сторони позивача, та підтверджуються письмовими доказами, а саме: довідкою про реєстрацію ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , а також перепискою позивача з військовим командуванням частини, окрім того, частково підтверджені і свідками зі сторони ОСОБА_25 щодо того що, після смерті матері ОСОБА_4 важко переносив втрату та проживав у бабусі та дідуся.
Вказані вище докази та обставини у повному обсязі спростовують доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 про те, що позивачем не доведено належними, достовірними та достатніми доказами факт його спільного проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до дня його смерті та ведення з ним господарства, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.
На підставі викладеного колегія суддів доходить до висновку, що доводи апелянта є припущеннями, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). 
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги ОСОБА_2 підлягали задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.05.2024 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 травня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 09 липня 2025 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        Є.С. Сєвєрова

                                                       О.М. Таварткіладзе