ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 676/5722/24
Провадження № 22-ц/820/1076/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Плінська І.П.,
       з участю        представника позивача         ОСОБА_1 ,
               відповідачки         ОСОБА_2 ,
               представниці відповідачів         ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом  ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих грошових коштів та позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про повернення безпідставно набутих грошових коштів за апеляційними скаргами ОСОБА_2 ,  ОСОБА_5  на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог і процесуальні дії суду

У серпні 2024 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих грошових коштів.
ОСОБА_4 зазначив, що з 15 квітня 2022 року до 1 березня 2023 року він помилково перерахував на рахунок ОСОБА_2 в Акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк» (далі – АТ КБ «Приватбанк») грошові кошти на загальну суму 284 804 грн 71 коп. Сторони не укладали жодних правочинів, а тому відповідачка набула ці кошти без достатньої правової підстави. Наразі ОСОБА_2 відмовляється повернути їх позивачу.
За таких обставин ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 284 804 грн 71 коп. безпідставно набутих грошових коштів.
У тому ж місяці ОСОБА_4 звернувся до суду з аналогічним позовом до ОСОБА_5 про повернення безпідставно набутих грошових коштів.
ОСОБА_4 зазначив, що з 22 липня 2022 року до 1 березня 2023 року він помилково перерахував на рахунок ОСОБА_5 в АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти на загальну суму 80 912 грн 06 коп. Сторони не укладали жодних правочинів, а тому відповідач набув ці кошти без достатньої правової підстави. Наразі ОСОБА_5 відмовляється повернути їх позивачу.
За таких обставин ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 80 912 грн 06 коп. безпідставно набутих грошових коштів.
Суд першої інстанції ухвалою від 22 січня 2025 року об`єднав в одне провадження справи за позовами ОСОБА_4 до ОСОБА_2 і ОСОБА_5 .

Короткий зміст судових рішень у справі

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2025 року позови задоволені.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 284 804 грн 71 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2 848 грн 05 коп.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 80 912 грн 06 коп.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.
Додатковим рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 квітня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.
Суд першої інстанції керувався тим, що відповідачі набули грошові кошти за рахунок ОСОБА_4 без достатньої правової підстави. ОСОБА_2 і ОСОБА_5 не спростували належними та допустимими доказами отримання від позивача коштів в указаних розмірах. Також відповідачі не довели наявність між сторонами будь-яких договірних відносин або відносин, заснованих на інших юридичних фактах, наслідком яких є обов`язок позивача передати їм суми заявлених коштів. Перерахування ОСОБА_4 отриманої в зоні бойових дій заробітної плати військовослужбовця є не чим іншим як безпідставним заволодінням відповідачами його коштами, які підлягають поверненню.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд виходив з того, що у зв`язку з розглядом справи ОСОБА_4 поніс обґрунтовані витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн (по 10 000 грн за кожним із позовів). Однак із урахуванням принципів розумності та співмірності з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 слід присудити по 5 000 грн цих витрат.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційних скарг

В апеляційних скаргах  ОСОБА_2 та ОСОБА_5 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позовах посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційні скарги мотивовані тим, що  ОСОБА_4 перераховував відповідачам грошові кошти протягом тривалого часу різними сумами. Між сторонами не існувало договірних або інших зобов`язань, які б виправдовували переказ коштів від позивача до відповідачів. ОСОБА_4 здійснював платежі добровільно, без примусу чи впливу з боку  ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а потім змінив свою позицію та став вимагати повернення коштів. Така поведінка позивача вказує на його недобросовісність і позбавляє його права на повернення коштів. Суд першої інстанції не врахував чинні норми закону та правові позиції Верховного Суду, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_4 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити.
Суд першої інстанції встановив обставини справи повно та правильно, проте висновки з установлених обставин зроблено ним неправильно. Крім того, суд неправильно витлумачив норми статей 1212, 1215 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), не врахував норми статі 3 ЦК України та не застосував норми статті 263 ЦПК України.
У зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 30 квітня 2017 року до 9 листопада 2023 року ОСОБА_4 і ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі.
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6 .
У період з 15 квітня 2022 року до 1 березня 2023 року  ОСОБА_4 перерахував на рахунок  ОСОБА_2 в АТ КБ «Приватбанк» періодичними платежами (17 платежів) грошові кошти в сумі 284 804 грн 71 коп.
Протягом 2022 року  ОСОБА_2 повернула на банківський рахунок  ОСОБА_4 16 176 грн 39 коп.
У період з 11 липня 2022 року до 1 березня 2023 року  ОСОБА_4 перерахував на рахунок  ОСОБА_5 в АТ КБ «Приватбанк» періодичними платежами (4 платежі) грошові кошти в сумі 80 912 грн 06 коп.
У липні 2024 року ОСОБА_4 висунув  ОСОБА_2 та ОСОБА_5 вимоги про повернення цих коштів.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Однією з основних засад цивільного законодавства, визначених у статті 3 ЦК України, є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).
Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.
Загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 236 ЦПК України).
Схожий за змістом висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, в якій вказано, що водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначено, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі – «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Тлумачення вищевказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають поверненню безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04 серпня
2021 року у справі №185/446/18 та від 11 січня 2023 року у справі №548/741/21.
Відтак безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_4 сплатив  ОСОБА_2 та ОСОБА_5 грошові кошти, знаючи, що між ним і відповідачами відсутні зобов`язання (відсутній обов`язок) з повернення коштів. Позивач добровільно сплачував кошти, перераховував їх відповідачам тривалий час, а саме близько року, регулярно, різними сумами. У призначеннях платежу позивач зазначав – поповнення карткового рахунку відповідачів. Тому поведінка ОСОБА_4 щодо вимоги до  ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про повернення цих коштів є вочевидь суперечливою та недобросовісною.
Отже підстави для стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_4 безпідставно набутих коштів відсутні.

3        Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовів ОСОБА_4 , а тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.
У позовах ОСОБА_4 слід відмовити.
Оскільки в позові ОСОБА_4 відмовлено, то з останнього на користь позивачів слід присудити обґрунтовано сплачений ними судовий збір за подання апеляційної скарги: на користь  ОСОБА_2 – 4 272 грн 08 коп., на користь ОСОБА_5 – 1 816 грн 80 коп.
У зв`язку з скасуванням основного рішення суду щодо відмови у стягненні безпідставно набутих коштів додаткове рішення від 14 квітня 2025 року щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу втрачає силу (див. пункт 20 постанови Пленум Верховного Суду України в від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення»).

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 ,  ОСОБА_5  задовольнити.
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
В позовах  ОСОБА_4 відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_4 (місце проживання –  АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) на користь  ОСОБА_2  (місце проживання – АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 ) 4 272 гривні 08 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.
Стягнути з  ОСОБА_4 (місце проживання – АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) на користь  ОСОБА_5  (місце проживання – АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 ) 1 816 гривень 80 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.
Визнати, що додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 квітня 2025 року втратило силу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 липня 2025 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       Л.М. Грох

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Шевцова Л.М.         
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 27