ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5951/25 Справа № 191/1355/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Форощук О. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів – Макарова М.О., Єлізаренко І.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі
апеляційну скаргу Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас» 
на ухвалу судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року про відмову у видачі судового наказу 
у справі за заявою Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату послуг централізованого водопостачання, –

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2025 року Державне міжрайонне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас» звернулося до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату послуг централізованого водопостачання за період з 01.03.2022 року по 31.01.2025 року у сумі 16 083 грн. 46 коп. та судового збору в сумі 242,24 грн. 
       
Ухвалою  Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року відмовлено ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення. 

       В апеляційній скарзі ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити заяву про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату послуг централізованого водопостачання за період з 01.03.2022 року по 31.01.2025 року у сумі 16 083 грн. 46 коп. та судового збору в сумі 242,24 грн. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

       Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Відповідно до положень частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом позивач повідомлений належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та довідкою про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

       Відповідно ч.ч.1,4 ст. 357 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, з поданої до суду заяви про видачу судового наказу вбачається, що стягувач зазначає період виникнення боргу з 01.03.2022 року по 31.01.2025 року у сумі 16 083 грн. 46 коп., з вимогою звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області через систему «Електронний суд» 24.03.2025 року (документ сформований в системі 21.03.2025 року). 

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що із поданої суду заяви і долучених до неї документів вбачається наявність обставин, що за правилами п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, є підставою для відмови у видачі судового наказу, тому необхідне відмовити заявнику у видачі судового наказу, оскільки заявлений спір має бути вирішений у порядку позовного провадження.

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 1статті 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, у разі якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою. 

Із заяви та доданих до неї документів, вбачається, що заявник просить стягнути з боржника заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.03.2022 року по 31.01.2025 року у сумі 16 083 грн. 46 коп. 

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦПК України). 

Так, з поданої до суду заяви про видачу судового наказу вбачається, що стягувач зазначає період виникнення боргу за надані послуги 01.03.2022 року по 31.01.2025 року у сумі 16 083 грн. 46 коп., з вимогою звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області через систему «Електронний суд» 24.03.2025 року (документ сформований в системі 21.03.2025 року).

Проте, посилаючись на ч. 1 ст. 261 ЦПК України що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що між заявником та боржником ОСОБА_1 було укладено Публічний договір приєднання з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання (без обслуговування внутрішньобудинкових систем), який був доданий стягувачем до заяви про видачу судового наказу.

Судом апеляційної інстанції було досліджено додатки до заяви про видачу судового наказу через підсистему “Електронний суд”, оскільки останні не були роздруковані судом першої інстанції, згідно довідки консультанта суду (а.с.6).

Встановлено, що згідно п.15. Публічного договору приєднання з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання (без обслуговування внутрішньобудинкових систем) розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом. 
Згідно п.25 плата за абонентське обслуговування сплачується споживачем виконавцеві щомісяця. 

Так, відповідно до поданої до суду заяви про видачу судового наказу заборгованість виникла за надані послуги в період з 01.03.2022 року по 31.01.2025 року. Стягувач з вимогою до суду звернувся 21.03.2025 року. 
Враховуючи, що кінцевий строк оплати за надані послуги за березень 2022 року настав 10 квітня 2022 року, заявник довідався про несплату послуг боржником 11.04.2022 року, а відповідно і про порушення свого права на отримання оплати за надані ним послуги дізнався 11.04.2022 року. 
Таким чином, перебіг позовної давності починається з 11 квітня 2022 року. 

Зважаючи на викладене, та враховуючи, що заявник звернувся з вимогою про стягнення заборгованості 21 березня 2025 року, а перебіг позовної давності почався з 11 квітня 2022 року, колегія суддів приходить до висновку, що заявник звернувся в межах встановленої законом позовної давності і висновок суду першої інстанції про наявність спору про право є безпідставним . 

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.

       З огляду на наведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала місцевого суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

       Керуючись ст. 259,268,374,379,381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас» – задовольнити.
Ухвалу судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року про відмову у видачі судового наказу  – скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарження не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 17 червня 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.О. Макаров

І.А. Єлізаренко