Справа № 128/184/25
Провадження № 22-ц/801/1694/2025
Категорія: 80
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року	Справа № 128/184/25	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Матківської М. В., Міхасішина І. В.,
з участю секретаря судового засідання Куленко О. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Куцого Р. А. на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області у складі судді Васильєвої Т. Ю. від 09 червня 2025 року про залишення без розгляду заяви про зміну предмета позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арбалет Охорона» про стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року  ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Куцого Р. А. звернувся до суду з цим позовом, за яким просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Арбалет Охорона» (далі ТОВ «Арбалет Охорона») на його користь невиплачену заробітну плату у розмірі 33 492 грн 00 к.
05 червня 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Куций Р. А. подав заяву про поновлення пропущеного строку для подання заяви про зміну предмета позову та про прийняття до розгляду заяву про зміну предмета позову, за якою просив: 
- визнати факт перебування у фактичних трудових відносинах ОСОБА_1 з ТОВ «Арбалет Охорона» з 15 грудня 2023 року на посаді охоронця та внести запис про звільнення із займаної посади відповідно до фактичного припинення трудових відносин з 15 листопада 2024 року; 
- зобов`язати ТОВ «Арбалет Охорона» внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про роботу з 15 лютого 2023 року; 
- стягнути з ТОВ «Арбалет Охорона» на користь ОСОБА_1 недоплачену та невиплачену заробітну плату в розмірі 38 497 грн 00 к. 
       Заяву обґрунтував тим, що позивач не зміг своєчасно подати заяву про зміну предмета позову, тому що не мав достатніх доказів для належного обґрунтування своїх вимог. Ці докази не були надані відповідачем адвокату, що змусило його тричі звертатися до суду з клопотаннями про їх витребування. Суд першої інстанції задовольняв ці клопотання, про що свідчать відповідні ухвали. Наявність витребуваних судом доказів об`єктивно вимагає збільшення кількості позовних вимог для забезпечення ефективного судового захисту прав та інтересів позивача.
       Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 09 червня 2025 року заяву про зміну предмета позову залишено без розгляду через пропуск встановленого частиною 3 статті 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) строку без поважних причин.
       Суд першої інстанції обґрунтував свою ухвалу тим, що позивач пропустив встановлений цивільно-процесуальним законом строк для подання заяви про зміну предмета позову, який сплив 19 лютого 2025 року, тоді як заяву було подано лише 05 червня 2025 року. Суд першої інстанції не визнав поважними причини пропуску строку, посилаючись на те, що позиція відповідача та докази були відомі стороні позивача з лютого 2025 року, і нових відомостей після 22 квітня 2025 року (останні доповнення позиції у справі у вигляді письмових пояснень) не надходило. 
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Куций Р. А., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, просив ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 09 червня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликався на те, що суд неправомірно залишив без розгляду його заяву про зміну предмета позову, тому що пропуск встановленого строку був зумовлений поважними причинами, зокрема відсутністю у позивача необхідних доказів для обґрунтування вимог. Ці докази відповідач не надавав, що змусило позивача тричі звертатися до суду з клопотаннями про їх витребування. Витребувані докази надходили вже після спливу строку для подання заяви про зміну предмета позову. Зазначав, що відмова у прийнятті заяви порушує право позивача на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституцією України та статтею 6 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
       ТОВ «Арбалет Охорона» подало відзив на апеляційну скаргу, за яким просило залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як таку, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, відповідно до обставин справи.
       Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
       Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
       Встановлено, що у січні 2025 року  ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Куцого Р. А. звернувся до суду з позовом, за яким просив стягнути з ТОВ «Арбалет Охорона» на його користь невиплачену заробітну плату у розмірі 33 492 грн 00 к.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27 січня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
05 червня 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Куций Р. А. подав заяву про поновлення пропущеного строку для подання заяви про зміну предмета позову та про прийняття до розгляду заяву про зміну предмета позову, за якою просив: 
- визнати факт перебування у фактичних трудових відносинах ОСОБА_1 з ТОВ «Арбалет Охорона» з 15 грудня 2023 року на посаді охоронця та внести запис про звільнення із займаної посади відповідно до фактичного припинення трудових відносин з 15 листопада 2024 року; 
- зобов`язати ТОВ «Арбалет Охорона» внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про роботу з 15 лютого 2023 року; 
- стягнути з ТОВ «Арбалет Охорона» на користь ОСОБА_1 недоплачену та невиплачену заробітну плату в розмірі 38 497 грн 00 к. 
       Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 09 червня 2025 року заяву про зміну предмета позову залишено без розгляду через пропуск встановленого частиною 3 статті 49 ЦПК України строку без поважних причин.
       Суд першої інстанції обґрунтував свою ухвалу тим, що позивач пропустив встановлений цивільно-процесуальним законом строк для подання заяви про зміну предмета позову, який сплив 19 лютого 2025 року, тоді як заяву було подано лише 05 червня 2025 року. Суд першої інстанції не визнав поважними причини пропуску строку, посилаючись на те, що позиція відповідача та докази були відомі стороні позивача з лютого 2025 року, і нових відомостей після 22 квітня 2025 року (останні доповнення позиції у справі у вигляді письмових пояснень) не надходило. 
       Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
       За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.        
       Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
       Згідно з частиною першою статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
       Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів – зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 4, 5 частини другої статті 175 ЦПК України).
       Отже позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів – предмета і підстави позову.
       Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц, провадження № 14-473цс18).
       Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
       Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
       Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин (аналогічний висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 липня 2021 року у справі № 910/18389/20).
       Таким чином законодавцем визначено право позивача змінювати предмет позовних вимог, як складову матеріально-правової вимоги позивача до відповідача до закінчення підготовчого засідання, або не пізніше, ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.
       Згідно з статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
       Частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
       Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що строк на подання заяви про зміну предмета позову обраховується від дати призначеного ухвалою суду про відкриття провадження судового засідання, тому що розгляд цієї справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та правильно встановив, що заява про зміну предмета позову була подана представником позивача – адвокатом Куцим Р. А. поза межами встановленого законом строку. 
       Крім того правильно зазначив, що представник позивача мав можливість отримати додаткові докази шляхом подання відповідних клопотань до суду, що й було зроблено. Однак з 27 лютого 2025 року будь-яких нових доказів сторонами не надавалося , а останні доповнення позиції у справі відповідач подав 22 квітня 2025 року у вигляді письмових пояснень, незважаючи на це, заява про зміну предмета позову була подана лише 05 червня 2025 року.
       Апеляційний суд виснує, що причини, на які посилався заявник як на поважні (відсутність доказів), не можуть бути визнані такими, що об`єктивно та непереборно перешкоджали йому подати заяву про зміну предмета позову у встановлений законом строк.
       Предмет позову не залежить від доказів, на підтвердження обставин справи (підстава позову), а залежить виключно від змісту порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу особи, яка звертається за судовим захистом, а тому відсутність у позивача доказів на момент подання позову не може бути визнана поважною причиною порушення строку для подання заяви про зміну предмета позову.
       Таким чином апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у поновленні процесуального строку та залишенні заяви про зміну предмета позову без розгляду, оскільки вони відповідають нормам процесуального права та фактичним обставинам справи.
       Отже доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, що тягнуть за собою скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду.
       Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 – 383 ЦПК України апеляційний суд 

постановив:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Куцого Р. А. залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 09 червня 2025 року – без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий                                                        О. С. Панасюк

Судді:                                                                М. В. Матківська

                                                                               І. В. Міхасішин