07.08.25
22-ц/812/1020/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2025 року    м. Миколаїв

справа №487/8965/24
провадження №22-ц/812/1020/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,
із секретарем судового засідання – Чистою В. В.,
за участі:
позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – Захаренкової А. Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Миколаївської міської ради на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 31 березня 2025 року, ухвалене під головуванням суді Притуляк І. О. у приміщенні суду у м.Миколаєві, за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, 

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 подала до суду зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.
Позивачка вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , з яким вона з 2010 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_1 . Вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, несли спільні витрати з утримання квартири, в якій проживали, здійснювали поточні ремонти житла.
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла зазначена вище квартира.
З метою оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_2 позивач звернулася до нотаріуса. Однак постановою від 02.02.2024 у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено з причин ненадання доказів її проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, як то передбачено ст.1264 ЦК України, а також у зв`язку з розбіжностями написання прізвища спадкодавця у правовстановлюючому документі на спадкове майно та паспорті.
Посилаючись на викладене, позивач просила: 1) встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з листопада 2010 року до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) встановити факт належності  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , правовстановлюючого документу – свідоцтва про право власності на житло, виданого Житлово-комунальним управлінням ДП Чорноморський суднобудівний завод 06.12.1993 на підставі розпорядження №1204 від 06.12.1993; 3) визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позиція відповідача у суді першої інстанції

Миколаївська міська рада висловила заперечення у задоволенні позову.
Вона зазначила, що посилання позивачки на те, що вона проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю, не підтверджені належними доказами. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 31 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з листопада 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_2 .
Встановлено факт належності  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документу – свідоцтва про право власності на житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 , виданого Житлово-комунальним управлінням ДП Чорноморський суднобудівний завод 06.12.1993. 
За ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 . 
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою наданими доказами доведено факт проживання однією сім`єю з спадкодавцем не менш як п`ять років та належність спадкодавцю свідоцтва про право власності на житло, виданого йому ЖКУ ДП «Чорноморський суднобудівний завод» 06 грудня 1993 року. З урахуванням відсутності інших спадкоємців та наявності відмови нотаріуса у оформленні спадкових прав позивачки у нотаріальному порядку, суд першої інстанції вважав обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на квартиру, яка належала ОСОБА_2 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, Миколаївська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи свою скаргу, апелянт зазначав, що позивач не довела належним доказами факт проживання однією сім`єю разом з ОСОБА_2 , що підтверджується у тому числі зверненнями до Миколаївської міської ради громадян, які проживають по АДРЕСА_3 , які стверджували, що він проживав один, а також повідомленням поліції про те, що ОСОБА_2 був знайдений у квартирі мертвим його сусідами. 
Крім того відповідач наполягав на тому, що у позивача не втрачена можливість після встановлення юридичних фактів оформити спадкові права у нотаріальному порядку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Миколаєві помер ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2  (актовий запис №479), про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 29.07.2023.
З повідомлень Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 21.04.2025 та 02.05.2025 вбачається, що про наявний у квартирі АДРЕСА_1 труп ОСОБА_2 поліцію повідомив сусід. Ступінь наявності трупних явищ свідчив про те, що з моменту смерті ОСОБА_2 і до моменту дослідження трупа пройшло не менш ніж 3 доби. Будь-яких тілесних ушкоджень на трупі не виявлено. Смерть настала внаслідок наявного захворювання хронічної ішемічної хвороби серця, яке ускладнилося іншими захворюваннями.
Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 06.12.1993, виданого на підставі розпорядження органу приватизації – Житлово-комунального управління ДП «Чорноморський суднобудівний завод» №1204 від 06.12.1993, квартира АДРЕСА_4 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Реєстрація права власності була здійснена органами бюро технічної інвентаризації 09 березня 1994 року за №18555.
У вказану квартиру на підставі ордера на житлове приміщення №698 серії 87 від 23.03.1987 вселявся ОСОБА_2 .
Згідно з даними свідоцтва про народження та паспорту спадкодавець мав прізвище ОСОБА_3 , а не ОСОБА_4 і був зареєстрований у вказаній вище квартирі з 17 квітня 1987 року.
Позивач ОСОБА_1 згідно з даними паспорту з 16 грудня 1994 року зареєстрована у квартирі АДРЕСА_5 .
З свідоцтва про розірвання шлюбу та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 19.02.2025 випливає, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 з 20 жовтня 1973 року до 30 жовтня 1985 року. 
Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 05.08.2008 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 19.02.2025 у реєстрі відсутня інформація щодо актового запису про шлюб ОСОБА_2 та про розірвання шлюбу за період з 26.09.1955 по 19.02.2025.
Наявні у матеріалах справи фотозображення, датовані 2012 р. та 2014 р., свідчать про те, що на них зображені разом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Згідно з актом від 23.08.2023, складеним мешканцями будинку по АДРЕСА_3  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з листопада 2010 року по 28 липня 2023 року проживали однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_1 .
Допитані у судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідків вказані мешканці будинку підтвердили факт проживання  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю більше п`яти років. 
Свідок ОСОБА_6  також пояснила суду, що ОСОБА_2  та ОСОБА_1  у зазначеній вище квартирі встановили нові вікна. Вказане підтверджується замовленням склопакетів №19325/3125 від 01.06.2012, договором купівлі-продажу металопластикових конструкцій від 02.09.2014, замовленням від 09.03.2014.
З платіжних інструкцій, чеків випливає, що ОСОБА_1 сплачувала комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_1 : червень 2022 року – за домофон, управління будинком, вивіз сміття; серпень 2022 року – за управління будинком, вивіз сміття, телекомунікаційні послуги, домофон. В інших квитанціях про оплату комунальних послуг за вказаною адресою, які є у матеріалах справи, платником послуг вказаний ОСОБА_2 . 
З спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_2 №14/2023, розпочатої 31 серпня 2023 року, видно, що з заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулася тільки ОСОБА_1 .
З постанови приватного нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Лашиної О. П. від 02.02.2024 вбачається, що ОСОБА_1  було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру   АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю доказів її проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, а також у зв`язку з розбіжністю написання прізвища спадкодавця у свідоцтві про право власності на житло, що потребує встановлення факту належності вказаного свідоцтва ОСОБА_2 .

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Юридичні факти – це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку, серед яких є факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі №5-рп/99 членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно мешкають і ведуть спільне господарство. Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
Отже для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Про проживання однією сім`єю можуть свідчити, у сукупності, наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 21 березня 2019 року у справі №461/4689/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №520/8495/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №712/1294/17, від 31 березня 2022 року у справі №461/4532/20, від 12 січня 2023 року у справі №754/6012/21, від 20 лютого 2023 року у справі №520/11160/18, від 08 серпня 2023 року у справі №752/13615/20-ц, від 25 вересня 2024 року у справі №645/4104/21.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги також можуть братися показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фото/відео матеріали, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі.
Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі №531/295/19.
Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що вона проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю більше п`яти років до його смерті, вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, брали участь у витратах, пов`язаних зі спільним проживанням, спільно харчувалися. У нотаріальному порядку вона не може оформити свої спадкові права через відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, у тому числі через те, що у свідоцтві про право власності на квартиру є помилка у прізвищі спадкодавця.
Ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою наданими доказами доведено факт проживання однією сім`єю з спадкодавцем не менш як п`ять років та належність спадкодавцю свідоцтва про право власності на житло, виданого йому ЖКУ ДП «Чорноморський суднобудівний завод» 06 грудня 1993 року. З урахуванням відсутності інших спадкоємців та наявності відмови нотаріуса у оформленні спадкових прав позивачки у нотаріальному порядку, суд першої інстанції вважав обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 про встановлення юридичних фактів та визнання за нею права власності на квартиру, яка належала ОСОБА_2 .
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Досліджені докази свідчать, що позивач належними доказами довела факт проживання її однією сім`єю з спадкодавцем не менш як п`ять років та належність спадкодавцю свідоцтва про право власності на житло, виданого йому ЖКУ ДП «Чорноморський суднобудівний завод» 06 грудня 1993 року. Сукупність доказів свідчить про те, що понад п`ять років до часу відкриття спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали спільно в квартирі АДРЕСА_1 ; мали спільний бюджет; вели спільне господарство; брали участь у витратах, пов`язаних із спільним проживанням; спільно харчувалися.
Допитані у судовому засіданні та попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань свідки (мешканці будинку), підтвердили факт тривалого (більше п`яти років) проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як одна сім`я.
Будь-яких інших підстав для довготривалого проживання ОСОБА_1 у квартирі спадкодавця судом не встановлено, а відповідач їх існування не доводив. Зокрема, не було встановлено факту укладання ОСОБА_1 договору найму житла чи внесення орендної плати за проживання у будинку тощо.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 є переконливим і ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Твердження відповідача про те, що ОСОБА_2 проживав один, що підтверджується повідомленням поліції про те, що його труп був знайдений у квартирі його сусідами і, що він пролежав у квартирі не менше 3 днів, спростовується поясненнями вказаних сусідів, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та поясненнями позивача.
Позивач ОСОБА_1 суду пояснила, що на декілька днів їздила у квартиру за місцем своєї реєстрації, щоб полити квіти та здійснити інші хатні роботи.
Свідки ОСОБА_7  та ОСОБА_8  пояснили, що саме вони виявили труп ОСОБА_2  в його квартирі, коли ОСОБА_1  вдома не було. Однак, вони ж стверджували, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю більше п`яти років.
Посилання відповідача на те, що іншими мешканцями будинку, де проживав спадкодавець, а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , спростовується факт сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що випливає з їх звернень до Миколаївської міської ради, які були надані суду в якості доказів, колегія суддів вважає хибними.
Викладені у письмовому вигляді звернення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на адресу Миколаївської міської ради не є належними доказами у справі. Викладене ними підлягає з`ясуванню у судовому засіданні шляхом допиту свідків.
Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Відповідно до норм статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно з вимогами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статті 90-93 ЦПК України встановлюють порядок допиту свідків, що передбачає їх виклик у судове засідання з наданням права усім учасникам справи задати свідкам питання.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 69 ЦПК України свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин.
У разі неможливості прибуття до суду та участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції за викликом суду свідок зобов`язаний завчасно повідомити про це суд.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.
Суд апеляційної інстанції задовольнив клопотання відповідача про виклик у судове засідання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вчинив необхідні дії для повідомлення їх про дату, час і місце судового засідання. Однак свідки у судове засідання не з`явилися. Відповідач їх явку у судове засідання не забезпечив.
За такого колегія суддів не приймає до уваги надані відповідачем у письмовому вигляді звернення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на адресу Миколаївської міської ради в якості доказів, оскільки вони не є належними.
Що стосується тверджень відповідача про те, що у позивачки не втрачена можливість після встановлення юридичних фактів оформити спадкові права у нотаріальному порядку, то колегія суддів їх відхиляє.
З матеріалів справи вбачається, що позивачці приватним нотаріусом Лашиною О. П. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 , а тому її право підлягає захисту у судовому порядку. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Миколаївської міської ради підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим. 

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 31 березня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                  О. В. Локтіонова

Судді                 Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова 

Повне судове рішення складено 07 серпня 2025 року.