ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/11410/24  Номер провадження 22-ц/814/2738/25	Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е. М.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Обідіної О.І., Одринської Т.В., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Мельник Вероніки Сергіївни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 березня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості,- 
В С Т А Н О В И В :
В жовтні 2024 року позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
На обґрунтування позову вказано, що 05.02.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» і фізичною особою ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту позивача було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1341-8524.
Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 18 000,00 грн., строк кредитування 300 днів, відсоткова ставка - 1,50 % на день, знижена ставка 1,20 % в день, а відповідач зобов`язався повернути кредит та відсотки за користуванням ним в строк та на умовах, встановлених кредитним договором.
Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача.
Відповідач порушив умови кредитного договору, оскільки не повернув в повному обсязі кредит, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед позивачем внаслідок чого, станом на 08.08.2024 року виникла заборгованість в сумі 64268,00 грн., що складається з простроченої заборгованості за кредитом 18000,00 грн., простроченої заборгованості за нарахованими процентами 45144,0 грн. та 1124,00 грн. заборгованість по комісії.
Позивач прохає стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» суму заборгованості, що складає 64268,00 гривень, а також судовий збір у розмірі 2422,40 гривень.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 березня 2025 року у позові товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було відмовлено.
З вказаним рішенням суду не погодилась представник ТОВ «Укр кредит Фінанс» - Мельник Вероніка Сергіївна та подала апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 березня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що вищезазначене рішення є таким що прийнято з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням судом норм матеріального права.
Зокрема вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що в кредитному договорі №1341-8524 від 05.02.2024 року відсутні умови про дострокове повернення кредиту, оскільки умови договору чітко регламентують порядок дострокового повернення кредитних коштів.
Акцентує увагу, що у кредитному договорі № 1341-8524 від 05.02.2024 р. сторонами було погоджено умови щодо розміру та сплати процентів і ОСОБА_1 погодилась з такими умовами, шляхом електронного підпису договору одноразовим ідентифікатором A4199.
Крім того стверджує, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що розрахунок заборгованості є не належним та не допустимим, оскільки з розрахунку вбачається, що він відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, залишок нарахованих не погашених відсотків відповідачем.
На адресу Полтавського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, якій ОСОБА_1 прохає апеляційну скаргу ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» залишити без задоволення, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 березня 2025 року залишити без змін.
Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З матеріалів справи вбачається, що05.02.2024 року фізичною особою ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту позивача (https://creditkasa.com.ua) було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1341-8524, згідно до якого кредитодавець зобов`язався видати кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 18 000,00 грн., строк кредитування 300 днів, відсоткова ставка - 1,50 % на день, знижена ставка 1,20 % в день, а відповідач зобов`язався повернути кредит та відсотки за користуванням ним в строк та на умовах, встановлених кредитним договором
Зазначені обставини підтверджуються паперовою копією договору про відкриття кредитної лінії №1341-8524 від 05.02.2024 року, що підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором зі сторони відповідача ОСОБА_1 та за використання кваліфікованої електронної печатки із позначкою часу зі сторони позивача.
Відповідач порушив умови кредитного договору, оскільки не повернув в повному обсязі кредит, а також не виконав грошові зобов`язання перед позивачем внаслідок чого, станом 08.08.2024 року виникла заборгованість за кредитом – 18 000 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами – 45 144 грн та 1124 грн – заборгованість по комісії.
Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано розрахунок заборгованості у формі належного, допустимого та достовірного доказу, тому позивні вимоги є недоведеними. Крім того позивачем не надано доказів, якими б підтверджувалося їх право на дострокове стягнення заборгованості.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Статтями 526, 530ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.11, ч.2 ст.509 ЦК України підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини.
Згідно статей 626, 627ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір (оферту), відповіді про прийняття цієї пропозиції (акцепту), яка має бути повною і безумовною (статті 640-642 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1054, 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010). 
З матеріалів справи вбачається, що між ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, що підтверджуються кредитним договором « 1341-8524 від 05.02.2024 року, в якому зазначено про перерахування суми кредиту на рахунок відповідача у сумі 18 000 грн (а.с.27-34), крім того підтверджується вище зазначене правилами відкриття кредитної лінії,, паспортом споживчого кредиту.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, шо на доведення факту укладення кредитного договору позивачем надано достатньо доказів, що свідчить про дотримання сторонами письмової форми кредитного договору.
Згідно абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні регламентовані Законом України «Про електронну комерцію», який визначає порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, а також права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Згідно статті третьої цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 3-6, 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справах №524/5556/19 від 12.01.2021, №234/7159/20 від 10.06.2021.
При цьому колегія суддів приймає до уваги вимоги процесуального закону, який покладає тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах №910/18036/17 від 02.10.2018, №917/1307/18 від 23.10.2019.
У цій справі позивачем доведено на підставі належних доказів, з урахуванням волевиявлення сторін на укладення правочину, зокрема погодження банком заявки позичальника на його укладення, а також підставності стягнення заборгованості за кредитом в розмірі, заявленому до стягнення та не спростованого відповідачем згідно розрахунку за тілом кредиту.
Згідно розрахунку за договором №1341-8524 від 05.02.2024 року, станом на 08.08.2024 року вбачається, що загальна заборгованість складає 64268 грн, з яких 18000 грн тіло кредиту, 45144 залишок по відсотках та 1124 грн залишок штрафів.
На спростування вказаної заборгованості відповідачем не надано належних доказів.
Колегія суддів зауважує, що спростування розміру стягнення є предметом доказування і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.12 ЦПК України). Принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню згідно вимог ст.ст.77-80 ЦПК України, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).
Доводи суду та відповідача щодо відсутності права у позивача права на дострокове стягнення кредиту, у зв`язку з не дотриманням вимог Закону України «Про споживче кредитування», колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки право на стягнення простроченої заборгованості у позивача наявне незалежно від вчиненням ним будь-яких дій. Крім того на момент винесення рішення вся заборгованість по кредиту була прострочена у зв`язку із закінченням строку кредитування.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає задоволенню, а рішення районного суду скасуванню із постановленням нового рішення по суті заявлених вимог.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника Мельник Вероніки Сергіївни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»– задовольнити.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 березня 2025 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до  ОСОБА_1 – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 05 лютого 2024 року в сумі 64268 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви у сумі 2422,40 грн, за подання апеляційної скарги 3633,60 грн, всього 6056 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 28 липня 2025 року

Головуючий суддя : ____________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ О.І. Обідіна _________________ Т.В. Одринська