Номер провадження: 33/813/1359/25
Номер справи місцевого суду: 522/5399/25 
Головуючий у першій інстанції Іоніді К.В. 
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2025 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.
за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.

особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
захисника особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Толпекіна Андрія Анатолійовича (який приймає участь в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі апеляційну скаргу адвоката Толпекіна Андрія Анатолійовича, який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду міста Одеси від 22.05.2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 22.05.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.
Згідно із постановою суду, 01.03.2025о 22:34,в м.Одеса, вул.Європейська (Катерининська), 55А, ОСОБА_1 керував т.з. електросамокатом JET, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху (далі - ПДР).
Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду, адвокат Толпекін А.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що суд першої інстанції поверхнево дослідив та оцінив наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, просить апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржувану постанову скасувати, прийняти нову постанову, якою повернути матеріали справи стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП для до оформлення посадовій особі, яка склала протокол про адміністративне правопорушення серії СПР № 259926 від 01.03.2025 року для усунення недоліків, після чого справа підлягає розгляду в суді першої інстанції в порядку КУпАП.
В апеляційній скарзі зазначено, що поліцейські у протоколі про адміністративне правопорушення зазначили, що ОСОБА_2 керував ТЗ – самокатом JET з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різким запахом алкоголю з порожнини роту, яке можливе при допустимості наявності алкоголю в крові до 0,25 проміле та захворюваннях ЛОР – органів, хворобою шлунково-кишкового тракту, порушенням вироблення ферментів, а також розладом нервової системи. Захисник наголошує, що з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що під час спілкування з поліцейськими у ОСОБА_1 відмічалась адекватна поведінка, він був орієнтовний на місці, його мовна здатність була не порушена, і взагалі зазначені ознаки алкогольного сп`яніння спростовуються відеозаписом.
Також, акцентується увага на тому, що в порушення Інструкцій, акту огляду на стан алкогольного сп`яніння у відношенні ОСОБА_1 поліцейським складено не було.
Крім того, захисник просить звернути увагу на те, що двоколісний електричний транспортний засіб марки «JET», яким в день та час розглядаємих подій керував ОСОБА_1 , має потужність 3 кВт та не є механічним транспортним засобом в розумінні п. 1.10 ПДР і водій такого велосипеду не повинен мати документи визначені у п. 2.1 ПДР. Чинним законодавством не передбачено обов`язок водія велосипеду з електродвигуном потужністю до 3 кВт згідно Правил дорожнього руху отримувати посвідчення водія, а отже така особа е може вважатись водієм в розумінні ст. 130 КУпАП. За таких обставин на думку сторони захисту, висновок суду першої інстанції про наявність в діях водія двоколісного електричного транспортного засобу марки «JET» ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є помилковим, оскільки він не ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному дослідженні всіх обставин справи.
Захисник наголошує, що в зазначеній справі вбачається невірна кваліфікація працівниками поліції дій водія ОСОБА_1 , натомість дії останнього можуть підпадати під ознаки диспозиції ч. 3 ст. 127 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність осіб які керують велосипедами в стані сп`яніння. Таким чином, на думку захисника в даному випадку поліцейський мав лише право складати протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 127 КУпАП. 

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, думку захисника ОСОБА_1 адвоката Толпекіна А.А. який підтримав доводи викладене в апеляційній скарзі, просив постанову суду скасувати, та повернути матеріали справи для до оформлення особі яка склала протокол. Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Пунктом 2.5 ПДР покладено на водіїв обов`язок на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Відтак, відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі формує собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 259926 від 01.03.2025; письмовим направленням ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за встановленою Інструкцією № 1452/735 формою від 08.03.2025; копією відеозаписів з портативного відео реєстратора поліцейського № 474933 на якому зокрема зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку; довідками уповноваженої особи УПП в Одеській області, згідно з якими за даними ІКСІПНП станом на 01.03.2025 ОСОБА_1 , протягом року не піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП та отримував посвідчення водія.
Отже, зазначені вище докази спростовують твердження сторони захисту та підтверджують винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Доводи в апеляційній скарзі про те, що зазначені ознаки сп`яніння в протоколі можливі і при допустимості наявності алкоголю в крові до 0,25 проміле та захворюваннях ЛОР – органів, хворобою шлунково-кишкового тракту, порушенням вироблення ферментів, а також розладом нервової системи не беруться до уваги, оскільки про наявність будь-яких хвороб з переліченого списку ОСОБА_1 під час складання протоколу співробітникам поліції не повідомляв та взагалі про це нічого не вказував, ніяких пояснень з цього приводу у протоколі не зазначав, доказів наявності будь-якої хвороби не надавав ні у суді першої ні апеляційної інстанції. Крім того апеляційний суд звертає увагу, що допустима наявність алкоголю в крові для водія в Україні за національним законодавством становить 0,2 проміле.
Твердження, що відеозаписом який наявний в матеріалах справи, спростовуються ознаки сп`яніння ОСОБА_1 які зазначені в протоколі, оскільки на відео відмічалась адекватна поведінка ОСОБА_1 , він був орієнтовний на місці, його мовна здатність була не порушена, не відповідають положенням Інструкції № 1452/735, де визначення ознак щодо можливості перебування водія у стані сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейських, а перевірка наявності чи відсутності у водія такого стану в порядку проходження ним відповідного огляду на місці зупинки або/чи у медичному закладі. Тому, у випадку наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані сп`яніння, останній на вимогу поліцейських за положеннями пункту 2.5 ПДР України, зобов`язаний пройти медичний огляд.
Особиста суб`єктивна оцінка водієм свого стану не звільняє його ні від обов`язку виконати вимогу поліцейського щодо проходження огляду на стан сп`яніння, передбачену п. 2.5 ПДР України, ні від адміністративної відповідальності за невиконання такої вимоги.
Наслідком відмови від проходження огляду у встановленому законом порядку є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену частиною 1 статті 130 КУпАП.
Відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксована на нагрудну камеру поліцейських, відповідно до вимог статті 266 КУпАП, «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».
Також, суд не бере до уваги твердження сторони захисту про те, що матеріали справи не містять акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки Акт огляду — це лише один із можливих доказів, і його відсутність не робить інші докази недійсними.
Також, Верховний Суд наголошував, що відсутність окремого документу не є підставою для закриття справи, якщо є інші докази.
Крім того суд оцінює докази в сукупності.
Так, ознаки сп`яніння зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 259923, який підписаний ОСОБА_1 без зауважень з приводу зазначених у протоколі ознак сп`яніння; на відеозаписі, на якому співробітники поліції вказували ознаки сп`яніння, а ОСОБА_1 нічого не спростовував; у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому також зафіксовані ознаки сп`яніння.
Щодо твердження сторони захисту, що електросамокат потужністю до 3 кВт не є механічним транспортним засобом, а тому водій такого транспортного засобу не повинен мати документи визначені у п. 2.1 ПДР, і така особа не може вважатись водієм в розумінні статті 130 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 “Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті”, із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18, зазначено, що при розгляді адміністративних справ вказаних категорій суди мають ураховувати положення правових норм, у яких визначено поняття "транспортні засоби", зокрема примітки до ст. 286 КК, ч. 7 ст. 121 КУпАП, п. 1.10 Правил дорожнього руху України.
За положеннями ст. 121 КУпАП, під транспортними засобами у статтях 121-126, 127-1 - 128-1, частинах першій і другій статті 129, статтях 132-1, 133-1, 133-2, 139 і 140 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.
У відповідності до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, а саме п. 1.10 транспортний засіб визначається як пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Відповідно, наведений в положеннях ПДР України термін в свою чергу охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.
При цьому, ЗУ “Про “Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електродвигунами, та внесення змін до деяких законів України, щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів” від 24.02.2023 року містить визначення поняття легкого персонального електричного транспортного засобу - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину.
Тобто, електроскутери, електросамокати, гіроскутери та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами. Їх фактично поділили на дві категорії, а саме:
- легкий персональний електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;
- низько швидкісний легкий електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
Відповідні положення в тому числі були викладені й в ЗУ “Про автомобільний транспорт”.
Крім того, визначення електросамокату як транспортного засобів в свою чергу також відповідає й правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 15.03.2023 по справі № 127/5920/22, згідно якої, використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
Позиція захисту, що у зазначеній справі працівниками поліції не вірно кваліфіковані дії ОСОБА_1 , оскільки вони підпадають під ознаки диспозиції ч. 3 ст. 127 КУпАП, не заслуговує на увагу, оскільки зміст ч. 3 ст. 127 КУпАП встановлює окрему відповідальність велосипедистів за порушення ПДР України вчинені у стані сп`яніння, при цьому, згідно п. 10 ПДР України велосипед також віднесено до транспортних засобів, і таке виокремлення відповідальності осіб, що керують велосипедами в стані сп`яніння, в окрему норму підтверджує, що відповідальність осіб, які керують іншими транспортними засобами, врегульовується саме ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також, апеляційний суд наголошує, що за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1)залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2)скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
Норми КУпАП, якими встановлені повноваження суду апеляційної інстанції, порядок перегляду апеляційним судом справ про адміністративні правопорушення, вбачається, що в КУпАП відсутні норми, що про направлення матеріалів справи на дооформлення посадовій особі, яка склала протокол про адміністративне правопорушення для усунення недоліків.
Доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за частиною першою статті 130 КУпАП кваліфіковані правильно.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б були також підставою для скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Толпекіна Андрія Анатолійовича, який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду міста Одеси від 22.05.2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов