Справа № 462/1827/16-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М. 
Провадження № 22-ц/811/1141/25                Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Цьони С.Ю. 
з участю: приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 24 березня 2025 року, -
ВСТАНОВИВ:

у березні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Юлія Андріївна звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України. 
В обгрунтування подання покликається на те, що на виконанні у приватного виконавця Шелінської Юлії Андріївни знаходиться виконавче провадження №70891945 з примусового виконання виконавчого листа №462/1827/16-ц, виданого 09 грудня 2016 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» 1 213 892,81 грн заборгованості за кредитним договором №39/UAH від 16 січня 2008 року та 18 208,39 грн сплаченого судового збору.
В межах виконавчого провадження №70891945 накладено арешт на все майно боржника, а також на кошти боржника, що містяться на банківських рахунках. За результатами вжитих заходів встановлено, що боржник офіційно не працює, пенсію не отримує, а на виявлених банківських рахунках боржника, відкритих в АТ КБ «Універсал Банк», AT «ПроКредит Банк», ПуАТ «АКОРДБАНК», АТ «А-БАНК» відсутні кошти в розмірі, достатньому для задоволення вимог стягувача. За боржником зареєстровано право власності на транспортний засіб марки Grаnd Cherokee 4.0, категорія легковий, колір зелений, рік виробництва 1995, номер кузова  НОМЕР_1 , однак станом на 03 березня 2025 року цей транспортний засіб не знайдено. З відповіді Залізничної районної адміністрації від 08 лютого 2023 року вбачається, що інформація щодо реєстрації місця проживання боржника у Залізничному районі відсутня. Земельних ділянок за боржником на території Львівської області не зареєстровано.
Боржник документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_2 , виданим 24 липня 2003 року органом 4611 та неодноразово перетинав державний кордон. Після набрання рішенням суду законної сили, відкриття виконавчого провадження та отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, він не вчинив жодних дій, спрямованих на сплату заборгованості. Зазначає, що приватним виконавцем вжито усіх передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішення, однак боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, що полягає в неподанні декларації про доходи та майно боржника, ігноруванні наявного відкритого виконавчого провадження та невиконані судового рішення.
З наведених підстав просить тимчасово обмежити боржника – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого провадження №70891945 з примусового виконання виконавчого листа № 462/1827/16-ц, виданого 09 грудня 2016 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» 1 213 892,81 грн заборгованості за кредитним договором №39/UAH від 16 січня 2008 року та 18 208,39 грн сплаченого судового збору.
Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 24 березня 2025 року у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України відмовлено.
Ухвалу суду оскаржила приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Юлія Андріївна, в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що матеріали подання не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, а наявність лише самої заборгованості не свідчить про умисне ухилення особи від виконання рішення суду. В поданні зазначено заходи, які вчинялися приватним виконавцем для виконання рішення суду в межах виконавчого провадження №70891945 з примусового виконання виконавчого листа № 462/1827/16-ц, виданого 09 грудня 2016 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. Наголошує, що протягом 9 років з дня набрання рішенням законної сили боржник самостійно не сплачує заборгованість, при цьому неодноразово виїзджав за межі України, що потребує витрачання коштів. Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Незважаючи на те, що приватним виконавцем вжито всіх передбачених законодавством заходів для примусового виконання рішення суду, рішення суду боржником не виконано, він свідомо ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, про що свідчить неподання декларації про доходи та майно боржника, ігнорування наявного відкритого виконавчого провадження, невиконання вимог приватного виконавця. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою подання задовольнити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відмовляючи в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем не доведено факту умисного ухилення боржника від виконання рішення суду, а також те, що обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України буде сприяти погашенню заборгованості перед стягувачем, у зв`язку з чим таке обмеження буде пропорційним меті його застосування (буде дотримано справедливий баланс між правами людини і публічним інтересом). 
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосовано судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.
За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 чинного Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашенням заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
При розгляді питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон необхідно враховувати той факт, що заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки вона пов`язана з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання. Судові рішення у зазначеній категорії справ мають бути постановлені з ретельним вивченням та обґрунтуванням наданих державним виконавцем доказів навмисного ухилення боржника від виконання рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 жовтня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» 1 213 892,81 грн. заборгованості за кредитним договором №39/UАН від 16 січня 2008 року.
09 грудня 2016 року Залізничним районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 462/1827/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 боргу.
31 січня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Юлією Андріївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №70891945 з примусового виконання виконавчого листа № 462/1827/16-ц, яка є чинною.
31 січня 2023 року виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, згідно якої накладено арешт на все рухоме, нерухоме майно боржника.
Крім того, 31 січня 2023 року виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та скеровано в банківські установи до виконання.
Згідно відповідей АТ «Універсал Банк» та АТ «ПроКредитБанк» від 13 серпня 2024 року арешт накладено.
Згідно відповіді АТ «ПроКредитБанк» від 16 серпня 2023 року на вимогу виконавця станом на день відповіді на рахунку боржника знаходяться кошти в розмірі 8,48 грн.
З відповіді ПАТ «АкордБанк» від 09 серпня 2023 року в боржника наявний один відкритий рахунок в банку, залишок коштів становить 0,00 грн.
З відповіді АТ «А-Банк» від 31 липня 2024 року встановлено, що арешт на рахунки боржника накладено, в боржника наявний один відкритий рахунок в банку, залишок коштів становить 0,00 грн.
Згідно відповідей інших банківських установ в боржника відсутні відкриті рахунки.
Листом Податкової служби України від 31 січня 2023 року виконавця повідомлено, що інформація щодо джерел отримання доходів боржника відсутня.
З відповіді МВС України від 31 січня 2023 року вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстрований транспортний засіб: модель Grаnd Cherokee 4.0, категорія легковий, колір зелений, рік виробництва 1995, номер кузова НОМЕР_1 . 
07 лютого 2024 року виконавцем винесено постанову про розшук транспортного засобу боржника, однак станом на день звернення в суд такий не знайдено.
Згідно з відповіддю Залізничної районної адміністрації від 08 лютого 2023 року відсутня інформація щодо реєстрації місця проживання боржника ОСОБА_1 у Залізничному районі м. Львова.
Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 21 лютого 2023 року станом на 01 січня 2013 року земельних ділянок за боржником на території Львівської області не зареєстровано.
З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 08 лютого 2023 року вбачається, що в період з 29 лютого 2020 року по 20 серпня 2021 року ОСОБА_1 шість раз перетинав кордон України.
Згідно відповіді Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці від 10 лютого 2023 року за боржником не зареєстровано рухомого майна, що підлягає державній реєстрації та взяттю на облік відповідно до наданих повноважень.
10 січня 2025 року приватним виконавцем на адресу боржника надіслано вимогу-виклик з`явитись 23 січня 2025 року для дачі пояснень з приводу виконавчого документа, однак божник 23 січня 2025 до виконавця не з`явився.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27 лютого 2025 року встановлено, що за боржником зареєстровано 1/1 частки на праві спільної сумісної власності квартири за адресою: АДРЕСА_2 та 58/100 частки на праві спільної сумісної власності квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.
Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.
Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання
Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочину, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідна норма Конвенції міститься у статті 33 Конституції України, якою встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.
Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Такі обмеження встановлюються, зокрема, статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», що передбачає підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Право на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, в тому числі, коли особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Обмеження на виїзд боржника з України являє собою втручання в його право покидати країну, гарантоване пунктом 2 статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria), рішення від 26.11.2009 року (заява № 34383/03), Європейський суд визначив загальні стандарти щодо права на свободу пересування. Тимчасове обмеження в праві виїзду за ухилення від виконання зобов`язань має відповідати трьом критеріям: - ґрунтуватися на національному законі; - переслідувати одну або декілька легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції; - відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування.
У цій справі Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:
У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише настільки, наскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).
Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121)
Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.
Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. рішення Європейського Суду у справі «Рінер проти Болгарії», § 124 і рішення Європейського Суду "Фельдеш и Фельдешне Хайлик проти Угорщини", § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості та законності процедури (див. рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. у справі «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70
Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, які стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. у справі "Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...".
Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» розуміються будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо), що роз`яснив Верховний Суд України 01 лютого 2013 року при розгляді питань, які виникають в судовій практиці про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.
Чинне законодавство передбачає можливість застосування до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність невиконаних зобов`язань, а за ухилення боржника від їх виконання. Право державного чи приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.
У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. 
Невиконання зобов`язань може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження тощо, може бути зумовлене суб`єктивними причинами, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.
Таким чином, поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).
Матеріалами справи безспірно підтверджується невиконання ОСОБА_1 протягом майже 10 років рішення суду, що на думку колегії суддів свідчить про свідоме ухилення від його виконання.
Колегія суддів вважає, що виїзджаючи за межу України, ОСОБА_1 витрачає на ці поїздки кошти, які, за бажанням боржника, можливо було б спрямувати на погашення заборгованості за рішенням суду.
На переконання колегії суддів, боржник ОСОБА_1 , не виконуючи рішення суду протягом такого тривалого часу, свідомо ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 жовтня 2016 року про стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» 1 213 892,81 грн. заборгованості за кредитним договором.
На думку колегії суддів, тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України не порушуватиме його прав як боржника, передбачених статтею 33 Конституції України та статтею 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки тимчасове обмеження передбачене законодавством України, адже застосування такого обмеження зумовлене ухиленням ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, яке, незважаючи на те, що набрало законної сили, боржником не виконується, виконання якого очікується банком, який вправі вимагати його виконання в якнайкоротші строки.
Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про порушення прав та законних інтересів стягувача, які свідомо порушуються боржником ОСОБА_1 , який ухиляється від виконання рішення суду, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, боржник не вчиняє дій для виконання рішення суду.
Належних та допустимих доказів наявності у боржника об`єктивних, незалежних від нього причин невиконання судового рішення, боржник ОСОБА_1 , всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, суду не надав.
На думку колегії суддів, тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України стимулюватиме боржника до виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 жовтня 2016 року, обмеження боржника у праві виїзду за межі України є виправданим, справедливим щодо стягувача, оскільки обставини, що встановленні апеляційним судом при розгляді справи свідчать про відсутність будь - яких намагань боржника для виконання рішення суду, свідчать про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов`язків,
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. підтверджено належними та допустимими доказами ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 жовтня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» 1 213 892,81 грн. заборгованості за кредитним договором №39/UАН від 16 січня 2008 року.
А відтак, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а відтак подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни підлягає до задоволення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
        Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни – задовольнити.
Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 24 березня 2025 року – скасувати та ухвалити нову постанову, якою подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни – задовольнити.
Тимчасово обмежити боржника – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати Державний кордон України до виконання зобов`язань з примусового виконання виконавчого листа № 462/1827/16-ц, виданого 09.12.2016 року Залізничним районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» 1 213 892,81 грн. заборгованості за кредитним договором №39/UАН від 16 січня 2008 року, 18 208, 39 грн. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 20.08.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 
Судді: О.М. Ванівський 
Р.П. Цяцяк