ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6203/25 Справа № 177/3006/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Коваль Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року                                                        м.Кривий Ріг

Справа № 177/3006/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання – Матвійчук Ю.К.

сторони:
позивачка –  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія Еталон»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія Еталон» на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025 року, яке ухвалено суддею Коваль Н.В.у місті Кривому Розі  Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 25 березня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія Еталон» (надалі - ПрАТ «Страхова Компанія Еталон») про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.
Позовна заява мотивована тим, що 25 травня 2024 року, близько 02 год. 30 хв., в Дніпропетровській області, Кам`янському районі, на автодорозі М-3 (Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знамянка-Луганськ-Ізварине) відбулася ДТП, в якій водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно справним автомобілем марки «МАN 8.155 LRC», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який від отриманих тілесних ушкодень загинув.
За фактом ДТП слідчим управлінням ГУНП в Дніпропетровській області внесено матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до ЄРДР за №12024040000000822. 
Таким чином, між отриманими потерпілим внаслідок ДТП тілесних ушкоджень та настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.
Старшим слідчим ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту майором поліції Неборачко О.В. 28.06.2024 винесено постанову про закриття кримінального провадження, якою кримінальне провадження №12024040000000822 закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Внаслідок зазначеної ДТП завдано матеріальну та моральну шкоду близькому родичеві загиблого, зокрема, неповнолітній донці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, повязана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «МАN 8.155 LRC», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована у відповідача ПрАТ «Страхова Компаня Еталон», відповідно до договору обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215774100, чинного на дату ДТП.
З огляду на вищезазначене, позивачка звернулася до відповідача з заявами на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених позиачкою до відшкодування вимог містилися: відшкодування моральної шкоди – 48000,00 грн., відшкодування пов`язаного із втратою годувальника для неповнолітньої дитини загиблого – 288000,00 грн.
ПрАТ «Страхова Компанія Еталон» прийнято рішення про затвердження загальної суми страхового відшкодування у розмірі 223 180,00 грн. та сплачено на реквізити клієнта суму у розмірі 101 901,60 грн, іншу частину зобов`язались сплатити протягом наступних 19 місяців рівними частками.
З прийнятим рішенням відповідача про виплату страхового відшкодування позивачка не погшоджується, у зв?язку з чим просить суд: стягнути з відповідача ПрАТ «Страхова Компаня Еталон» на користь позивачки ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , 170 098,40 грн. страхового відшкодування, повязаного з втратою годувальника для неповнолітньої дитини, а також витрати з надання професійної правничої допомоги в розмірі 20000,00 грн.
Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої, як законний представник: ОСОБА_2 , страхове відшкодування пов`язане з втратою годувальника для неповнолітньої дитини, у розмірі 170 098 гривень 40 копійок. 
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 20 000 гривень 00 копійок.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь держави 1700 гривень 98 копійок судового збору. 
В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що вимога позивачки про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника для неповнолітньої дитини, у розмірі 170 098 гривень 40 копійок перевищує страхову суму (ліміт відповідальності страховика), який визначено п. 27.5. Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вважає, що позивачкою не зазначено достатніх підстав та не надано доказів за якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, не вказано яким саме чином виплата страхового відшкодування ОСОБА_2 щомісячними платежами порушує її права. Наголошує на тому, що ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» виконує свої зобов?язання в повному обсязі, не порушує норм чинного законодавства.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Чабан І.В., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2024 року близько 02 год. 30 хв. в Дніпропетровській області, Кам`янському районі на автодорозі М-3(Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знамянка-Луганськ-Ізварине) відбулася ДТП, в якій водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно справним автомобілем марки «МАN 8.155 LRC» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який від отриманих тілесних ушкодень загинув, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 17). 
За фактом ДТП слідчим управлінням ГУНП в Дніпропетровській області внесено матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до ЄРДР за №12024040000000822. Таким чином, між отриманими потерпілим внаслідок ДТП тілесних ушкоджень та настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.
В ході досудового слідства встановлено, що порушення ПДР України, що знаходяться в причинно-наслідковому звязку з даною дорожньо-транспортною подією, видно тільки у діях пішохода ОСОБА_4 . 
Постановою про закриття кримінального провадження від 28.06.2024 старшим слідчим ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту майором поліції Неборачко О.В., кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024040000000822 від 25.05.2024, за ч. 2 ст. 286 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення (а.с. 14-16).
Внаслідок зазначеної ДТП завдано матеріальну та моральну шкоду близькому родичеві загиблого, зокрема неповнолітній донці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 18).
Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, повязана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «МАN 8.155 LRC» д.н.з. НОМЕР_1 застрахована у відповідача ПрАТ «Страхова Компаня Еталон», відповідно до договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215774100 чинного на дату ДТП (а.с. 11).
Позивачка, яка, під час реєстрації шлюбу, змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 8), є матір?ю неповнолітньої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 18), 11.06.2024 звернулася до відповідача з заявами на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених позиачкою до відшкодування вимог містилися: відшкодування моральної шкоди – 48000,00 грн., відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника для неповнолітньої дитини загиблого – 288000,00 грн (а.с. 19-20).
ПрАТ «Страхова Компанія Еталон» прийнято рішення про затвердження загальної суми страхового відшкодування у розмірі 223180,00 грн. (а.с. 21) та сплачено на реквізити клієнта суму у розмірі 101901,60 грн (страхове відшкодування у розмірі 53901,60 грн. та 48000,00 грн – моральної шкоди), іншу частину зобов`язались сплатити протягом наступних 19 місяців рівними частками.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у данному випадку варто відступити від загального порядку відшкодування шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_4 , оскільки виплата страхового відшкодування одноразовим платежем найкраще забезпечує інтереси дитини, сам припис «найкраще забезпечення інтересів дитини» і є обставиною, яка має істотне значення, що узгоджується з абз. 2 ч. 1 ст. 1202 ЦК України, і саме виплата страхового відшкодування одноразовим платежем відповідає особливому захисту дитини, передбаченому Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», й унеможливлює порушення майного права дитини.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі – Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.
Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).
Частиною першою статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.
Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплено у параграфі 2 «Відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю» глави 82 «Відшкодування шкоди» Книги п`ятої «Зобов`язальне право».
Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.
Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.
У системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.
Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.
Отже, вказаною нормою передбачено право страховика (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ), а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.
Разом з тим, відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.
Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.
У справі, яка переглядається, ОСОБА_2 , на утримання якої стягується страхове відшкодування є неповнолітньою.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.
Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.
Зважаючи на найкраще забезпечення дитини, тобто обставини, які мають істотне значення, що узгоджується з абзацом другим частини першої статті 1202 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову та стягнення недоплаченого розмір страхового відшкодування на користь позивачки, як законного представника неповнолітнього утриманця покійного ОСОБА_4 – доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року справа №304/936/19.
Колегія суддів вважає, що це відповідає особливому захисту дитини, передбаченому Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», й унеможливлює порушення майнового права дитини.
Доводи ж апеляційної скарги про те, що вимога позивачки про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника для неповнолітньої дитини, у розмірі 170 098 гривень 40 копійок перевищує страхову суму (ліміт відповідальнсоті страховика), який визначено п. 27.5. Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.
Так, дійсно, відповідно до п.27.5 ст. 27 Закону № 1961-IV, загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. 
Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 30 травня 2022 року № 109 “Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 320 000 гривень на одного потерпілого. 
Отже, граничний ліміт відповідальності по данному страховому випадку за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, у сумі не може перевищувати 320 000,00 грн.
Разом з тим, п. 27.2. ст. 27 Закону № 1961-IV визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Страховий випадок настав 25 травня 2024 року.
Станом на 25 травня 2024 року, мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 8 000,00 грн.
Отже, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 288 000,00 грн. (8 000,00 грн. х 36), й правові підстави для зменшення такого розміру на підставі п.27.5 ст. 27 Закону № 1961-IV відсутні.
Заявлена позивачкою сума в рахунок відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника для неповнолітньої дитини, не перевищує ліміту, встановленого п. 27.2. ст.27 Закону №1961-IV, а тому доводи апеляційної скарги щодо невірно визначення судом розміру страхового відшкодування є безпідставними.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія Еталон» - залишити без задоволення.
Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: