Справа № 308/1154/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        01 серпня 2025 року м. Ужгород

       Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:
       судді-доповідача: Собослоя Г.Г.,
       суддів: Джуги С.Д., Мацунича М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 лютого 2025 року за позовною заявою керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Міністерство внутрішніх справ України, Державне підприємство «Українське авіаційно-транспортне підприємство «Хорів-Авіа», про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та повернення їх у комунальну власність,-
ВСТАНОВИЛА:
У січні 2025 року керівник Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Міністерство внутрішніх справ України, Державне підприємство «Українське авіаційно-транспортне підприємство «Хорів-Авіа» про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та повернення їх у комунальну власність.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.02.2025 позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції керівник Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави оскаржив таку в апеляційному порядку.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що стороною позивача належним чином обґрунтовано ціну позову та розрахунок суми судового збору, що підлягав сплаті за подання позовної заяви, як за 9 немайнових та 4 майнові вимоги, докази оплати судового збору долучено до позовної заяви.
Суд першої інстанції визначив попередню суму судового збору за кожну з чотирьох вимог майнового характеру у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 454 200 грн, а не ціну позову, у відповідності до ч. 2 ст. 176 ЦПК України. При цьому жодним чином не мотивував своє рішення очевидній невідповідності дійсній вартості спірного майна, а послався лише на ненадання належних доказів щодо вартості спірних земельних ділянок.
Щодо обчислення прокурором ціни позову та розміру судового збору, то такий виходив з того, що вартість земельних ділянок визначено у відповідності до витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки, які сформовані через електронні сервіси Держгеокадастру.
Експертна грошова оцінка земельних ділянок та прав на них проводиться з метою визначення вартості об`єкта оцінки. Експертна грошова оцінка земельних ділянок використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок та прав на них.
Зазначає, що органи прокуратури не являються особами , яким спірне майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також не уповноважені замовляти оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Також органи прокуратури не уповноважені здійснювати оцінку такого майна самостійно.
Наголошує, що підставою позову є те, що в порушення п. б) ч.4 ст. 83 ЗК України у приватну власність відповідачів передано земельні ділянки, які відносяться до земель обмежених в обороті та не можуть передаватися у приватну власність, а відтак і бути предметом цивільно-правових угод.
Посилаючись на викладене, зазначає, що єдиним способом для прокурора визначити вартість спірної земельної ділянки є відомості щодо її нормативно грошової оцінки, які є офіційними та загальнодоступними.
Щодо вимоги, зазначеної у пункті 2 позовної заяви про визнання недійсним та скасування пункту 1.2 рішення Ужгородської міської ради № 946 від 18.12.2008 у частині надання у приватну вартість земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків відповідачів, то, на думку апелянта, така вимога є однією вимогою немайнового характеру, звернута до відповідача органу місцевого самоврядування – Ужгородської міської ради, якою прийнято незаконне рішення.
Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає, що суду першої інстанції правомірно повернув позовну заяву, оскільки позивач визначив ціну позову із порушенням законодавства та не сплатив судовий збір у повному обсязі. Вважає, що нормативно грошова оцінка не є дійсною вартістю майна у розумінні процесуального законодавства.
Інші учасники відзиву на подану апеляційну скаргу не подавали.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.
       Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ч. 1 п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленим; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Порядок сплати та розміри ставок збору встановлено Законом України «Про судовий збір». 
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За змістом п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, заявленої юридичною особою, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Розмір ставки судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, заявленої юридичною особою або фізичною особою - підприємцем становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року встановлено у розмірі 3028 грн.
З матеріалів справи вбачається, що керівник Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Міністерство внутрішніх справ України, Державне підприємство «Українське авіаційно-транспортне підприємство «Хорів-Авіа» про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та повернення їх у комунальну власність.
Встановлено, що у прохальній частині поданої позовної заяви прокурором заявлено 9 вимог немайнового характеру (скасування в частині рішення, 4 вимоги про скасування державних актів та 4 вимоги про скасування державної реєстрації) та 4 вимоги майнового характеру (повернення 4 земельних ділянок у комунальну власність територіальної громади) (а.с.18-19). 
За подачу зазначеної позовної заяви прокуратурою сплачено судовий збір у сумі 72 680,54 грн (платіжне доручення № 1272 від 22.10.2024 – а.с 79).
Ціну позову у розмірі 3 028 568,80 грн визначено з урахуванням витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки спірних земельних ділянок №№ НВ-2100433202024, НВ-210043292024, НВ-2100433052024, НВ-2100433042024, сформованих через електронні сервіси Держгеокадастру, та відповідно до яких нормативно грошова оцінка земельних ділянок становить: за кадастровим номером 2110100000:50:002:0095 – 735 914,40 грн.; за кадастровим номером 2110100000:50:002:0071 – 849 130,00 грн.; 2110100000:50:002:0170 – 707 610,00 грн.; за кадастровим номером 2110100000:50:002:0072 – 735 914,40 грн (а.с. 47-50).
Суд першої інстанції залишаючи без руху позовну заяву та повертаючи позов, вважав, що ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна, оскільки нормативно грошова оцінка земельної ділянки не є належним доказом у розумінні вимог чинного законодавства та не призначена для мети визначення дійсної вартості майна. Зазначає, що зважаючи на п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України та норми ЗУ «Про оцінку земель» для визначення вартості об`єкта, тобто ціни позову, необхідно виходити із експертної грошової оцінки спірного майна.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.
При цьому, закон не визначає конкретних доказів, якими має підтверджуватися дійсна вартість майна, на підставі яких має бути визначена ціна позову та відповідно сума судового збору для сплати.
Так у пункті 24 Постанови Верховного Суду від 28.04.2022 у справі № 910/15316/21 зазначено, що чинним процесуальним законодавством не зобов`язано позивача проводити актуаліазацію ринкової вартості майна, що є предметом позову з урахуванням вимог ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» на стадії подання позовної заяви.
Згідно із ст. 201 Земельного Кодексу України, грошова оцінка земельних ділянок визначається на рентній основі. Залежно від призначення та порядку проведення грошова оцінка земельних ділянок може бути нормативною і експертною. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо. Експертна грошова оцінка використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок.
Згідно із пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.
Частина друга статті 176 ЦПК України визначає, що  якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.
Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, й суми судового збору здійснюється судом на підставі поданих учасниками судового процесу доказів. Такі обставини є предметом доказування.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 24.05.2022 у справі № 910/19980/20 та від 19.10.2021 у справі N 918/188/21.
Крім цього, відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав і професійну оціночну діяльність в Україні», замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.
Колегія суддів погоджується із доводами скаржника, що органи прокуратури не являються особами, яким спірне майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також не уповноважені замовляти оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Також органи прокуратури не уповноважені здійснювати оцінку такого майна самостійно (п. 29 Постанови Верховного Суду від 918/188/21 від 19.10.2021).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України)
З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з доводами скаржника, наведеними у апеляційній скарзі, приймає їх до уваги та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.
При цьому слід зауважити, що суд першої інстанції у випадку, якщо він вважав, що ціна позову вочевидь не    відповідає дійсній вартості спірного майна, мав встановити ціну позову при розгляді справи по суті, і розподілити судові витрати за результатами такого розгляду відповідно до статті 141 ЦПК України, а не залишати позовну заяву без руху, та в подальшому – повернути позов.
Слід також зазначити, що позивачем вірно визначено кількість вимог немайнового характеру, а саме 9 (одна вимога про скасування в частині рішення органу місцевого самоврядування, чотири - про скасування державних актів та чотири - про скасування державної реєстрації). Зокрема, щодо вимоги про визнання недійсним та скасування пункту 1.2 рішення Ужгородської міської ради № 946 від 18.12.2008 у частині надання у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, то така є однією вимогою немайнового характеру, звернута до одного відповідача - органу місцевого самоврядування, якою прийнято рішення.
За таких обставин, відповідно до ч. 1ст. 379 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення ( ч.5 ст.268 ЦПК України).
Керуючись ст. ст. 367, ч.1 п.6 ст. 374, 379 , 381, 383 ЦПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави задовольнити.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 лютого 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 01 серпня 2025 року.

Головуючий:

Судді: