ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 липня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/11314/24	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,        
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 	 ОСОБА_1 	
на рішення  Запорізького  окружного адміністративного суду   від 12.02.2025р.  у справі № 280/11314/24	
за  позовом:	ОСОБА_1 	
до: про:	Військової частини НОМЕР_1    визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії	
ВСТАНОВИВ:
02.12.2024р. ОСОБА_1 , в особі представника – Александрова О.О., звернувся  за допомогою засобів поштового зв`язку  до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, судом першої інстанції позов зареєстровано 05.12.2024р.  /а.с.1-6/.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду 10.12.2024р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження у справі №280/11314/24 та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін /а.с.50/.
Представник позивача, посилаючись в адміністративному позові на те, що відповідач протиправно та необґрунтовано відмовив у звільненні та не приймає до уваги, що мати позивача є інвалідом І групи та потребує постійного стороннього догляду, тому просив: - визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у відмові звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби за рапортом від 12 листопада 2024 року за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; -зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.02.2025р. у справі №280/11314/24 в задоволенні позовних вимог відмовлено /а.с.80-84/. 
Позивач,      в особі представника – Александрова О.О., не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, 23.02.2025р. за допомогою засобів системи «Електронний суд» подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, яка зареєстрована судом 24.02.2025р.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.02.2025р. у справі №280/11314/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.02.2025р. у справі №280/11314/24 та з метою забезпечення апеляційного розгляду вищезазначеної апеляційної скарги з суду першої інстанції витребувано матеріали адміністративної справи №280/11314/24.
Матеріали адміністративної справи №280/11314/24 надійшли до суду апеляційної інстанції 18.03.2025р. 
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.03.2025р. у справі №280/11314/24 справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 13.05.2025р., про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи. 
Представник позивача – Александров О.О.,  посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням  норм чинного законодавства, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 12.02.2025р. у цій справі та постановити нове рішення, яким  задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Відповідач – Військова частина НОМЕР_1 01.03.2025р. за допомогою засобів системи «Електронний суд» подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, який зареєстрований судом  04.03.2025р., у якому посилаючись  на те, що  позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження того, що мати позивача – ОСОБА_2 потребує постійного догляду, у зв`язку з чим він мав би право на  право на звільнення з лав ЗСУ.  Окрім того, відповідач просив врахувати, що у матері позивача є інші члени сім`ї першого ступеня споріднення – донька ОСОБА_3 , чоловік ОСОБА_4 , а тому відповідач вважає, що позов пред`явлений з метою  штучного створення умов і обставин, які можуть бути підставою для звільнення позивача з військової служби. Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.02.2025р. у справі № 280/11314/24 залишити без змін.
03.05.2025р. представником позивача за  допомогою засобів системи «Електронний суд» подані додаткові пояснення, які зареєстровані судом апеляційної інстанції 05.05.2025р. Представник позивача посилався на те, що  позивач з 17.05.2022р. проходить військову службу, має статус учасника бойових дій та з урахуванням потреби у постійному догляді його матері набув право на звільнення з лав ЗСУ за сімейними обставинами. Також представник позивача просив врахувати, що  з 10.04.2025р. по 15.04.2025р. позивач перебував у відпустці за сімейними обставинами та причиною його відпустки була необхідність супроводження матері, як особи з інвалідністю, до лікарні для проходження медичного обстеження. Просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.02.2025р. та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення  в порядку письмового провадження  є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню з  наступних підстав.
Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що позивач проходить військову службу  на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії у Військовій частині НОМЕР_1 .
Позивач звернувся до начальника НОМЕР_3 прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю І групи, оскільки відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, до рапорту були долучені документи згідно додатку до вказаної заяви.
Листом від 15.08.2024р. № 08/Д-69/68 позивачу було повідомлено, що підстав для звільнення з лав Збройних Сил України відповідно до п.п. «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»   не встановлено, повідомлено, що до поданого рапорта надано довідку до акта огляду медико-соціальної експертної комісії №480568 від 29.04.2024р., в якій зазначено, що                   ОСОБА_2 «Потребує періодичного стороннього догляду».
12.11.2024р. позивач повторно звернувся з рапортом до начальника НОМЕР_3 прикордонного загону, в якому просив звільнити з військової служби, посилаючись на п.п. «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із необхідністю здійснювати догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка є інвалідом першої Б групи за загальним захворюванням безстроково, потребує стороннього догляду, та у якої відсутні інші члені сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд.
Позивачем на підтвердження підстав для звільнення з військової служби за сімейними обставинами до рапорту на звільнення додано документи: нотаріально засвідчена копія паспорту громадянина України ОСОБА_1 , НОМЕР_4 від 14.02.2009р., на 3 арк.; нотаріально засвідчена копія реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_1 , на 1 арк.; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_5 від 17.12.1992р., на 1 арк.; нотаріально засвідчена копія Довідки Орджонікідзевського відділу РАЦС Запорізького МУЮ про народження ОСОБА_1 , №90/10-67 від 11.07.2006р., на 1 арк.; нотаріально засвідчена копія військового квитка ОСОБА_1 , НОМЕР_6 від 17.05.2022р., на 5 арк.; нотаріально засвідчена копія паспорту громадянки України ОСОБА_2 , НОМЕР_7 від 22.10.1998р., на 3 арк.; нотаріально засвідчена копія реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_2 , на 1 арк.; нотаріально засвідчена копія довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №480568, від 29.04.2024р., з виправленнями, стосовно ОСОБА_2 , на 1 арк.; нотаріально засвідчена копія Індивідуальної програми реабілітації інваліда №156 від 29.04.2024р. ОСОБА_2 , на 4 арк.; нотаріально засвідчена копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 , НОМЕР_8 , на 1 арк.; нотаріально засвідчена копія заяви ОСОБА_2 від 10.07.2024р., на 1 арк.; нотаріально засвідчена копія довідки Квартального комітету №33 від 10.07.2024, на 1 арк.; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 , НОМЕР_9 від 27.06.2014р., на  1 арк.; нотаріальна засвідчена копія паспорту громадянина України ОСОБА_4 , НОМЕР_10 від 07.07.2017р., на 1 арк.; нотаріально засвідчена копія Висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 27.06.2024р., стосовно ОСОБА_4 , на  1 арк.; нотаріально засвідчена копія паспорту громадянки України ОСОБА_3 , СІО НОМЕР_11 від 24.02.2017р., на 3 арк.; нотаріально засвідчена копія реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_3 , на 1 арк.; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 , серії НОМЕР_12 від 09.01.1992р. на 1 арк.; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 , серії НОМЕР_13 від 20.01.2017р., на 1 арк.; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 , серії НОМЕР_14 від 22.05.2014р. на 1 арк.; засвідчена копія медичного висновку №160 про дитину-інваліда до 18 років від 11.06.2014р. ОСОБА_6 , на 1 арк.
За наслідками розгляду рапорту, листом від 25.11.2024р. №08/Д-99/102 позивачу було повідомлено, що підстав для звільнення з лав Збройних Сил України відповідно до п.п. «г» пункту 3 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»   не встановлено, повідомлено, що у матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інший член сім`ї першого ступеня споріднення, а саме донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Представник позивача, вважаючи вищевказані дії відповідача протиправними, звернувся до суду із цим позовом за захистом порушеного права позивача.
   Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в України», затвердженого Законом України від 24.02.2022р. №2102/IX (зі змінами) введено воєнний стан в України з 24.02.2022р., який на сьогоднішній день продовжено.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає   Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII   (далі - Закон №2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої    статті 1 Закону №2232-ХІІ   захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Пунктом 6   статті 2 Закону №2232-ХІІ   передбачений зокрема такий вид військової служби, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Підстави звільнення з військової служби передбачені   статтею 26 Закону №2232-XII.
Так, підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої   статті 26 Закону №2232-ХІІ встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Частиною дванадцятою   статті 26 Закону №2232-ХІІ   визначено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, за наявності яких військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої   статті 26 Закону №2232-ХІІ.
Зокрема, згідно з приписами      пункту 3 частини дванадцятої статті 26      Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану, зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Отже, однією з підстав для звільнення військовослужбовця (як такого, що висловив своє небажання продовжувати проходження військової служби) з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини є необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Отже, відповідно до ст. 77 КАС України саме на позивача покладений обов`язок довести наявність у нього права на звільнення з військової служби через сімейні обставини, а саме    відсутність у його матері, яка є інвалідом І групи, інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати за нею постійний догляд, або ж довести неможливість здійснення постійного догляду такими особами через наявність у них самих потреби в постійному догляді за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого   Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008   (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Відповідно до пункту 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого   Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV   (далі - Статут) із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Пунктом 31 Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Згідно з абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої   наказом Міністра оборони України 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454 (далі -   Інструкція №170   в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Згідно з абзацом 13 пункту 14.10 Розділу XIV   Інструкції №170, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Отже, звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або наявність інших поважних причин здійснюється шляхом подання військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, рапорту та документів, які підтверджують наявність правових підстав для звільнення його з військової служби, і такий рапорт має бути адресований вищій посадовій особі.
Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 26.06.2024р. у справі №420/23353/23, розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин, уточняються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
Під час розгляду справи представник позивача обґрунтовує наявність підстав для звільнення позивача з військової служби необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю     ОСОБА_2 , яка згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №480568 від 29.04.2024р. є особою з інвалідністю І групи та відсутність інших членів сімї, які б могли здійснювати такий догляд.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції  посилався на те, що  позивачем не доведено, що його матір     ОСОБА_2 , як особа з інвалідністю І групи,   не має інших, окрім позивача, членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які могли би здійснювати постійний догляд за нею, або ж що такі інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я і, відповідно, що ОСОБА_1    є єдиною особою, яка може здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 .
Разом з тим, колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим та  таким, що суперечить фактичним обставинам справи з огляду на наступне.  
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 29.04.2024р.  матері позивача – ОСОБА_2 встановлена перша група інвалідності та вона  потребує постійного стороннього догляду, про що зазначено безпосередньо у довідці.
З доданої до матеріалів справи індивідуальної програми реабілітації інваліда № 156 від 29.04.2024р. вбачається в розділах 13.1 (обмеження щодо самообслуговування), 13.2 (обмеження щодо пересування),13.6 (обмеження щодо трудової діяльності), що свідчить про    серйозні порушення функцій, що потребують стороннього догляду та підтримки у повсякденному житті. 
Отже, за станом здоров`я мати позивача, будучи інвалідом І групи має обмеження щодо самообслуговування та обмеження щодо пересування, а отже потребує стороннього догляду. 
Відповідач, в обґрунтування заперечень на позовну заяву на підтвердження наявності  у матері позивача інших  членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати за нею постійний догляд, посилався на наявність у неї чоловіка та доньки, на підтвердження цих обставин в матеріалах справи наявні копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та копія  свідоцтва про народження ОСОБА_7 . 
Відповідно до ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Сімейного Кодексу України Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
Згідно роз`яснень Національного агенства з питань запобігання корупції членами сім`ї суб`єкта декларування є   (ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» , примітка до ст. 46 Закону): особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом декларування (чоловік / дружина) станом на останній день звітного періоду, – незалежно від спільного проживання із суб`єктом декларування упродовж звітного періоду; діти суб`єкта декларування до досягнення ними повноліття, незалежно від їх спільного проживання із суб`єктом декларування упродовж звітного періоду; будь-які особи, які станом на останній день звітного періоду (за умови спільного проживання із суб`єктом декларування впродовж 30 календарних днів, що передували останньому дню звітного періоду) або сукупно протягом не менше 183 днів протягом року, що передує року подання декларації: спільно проживали; були пов`язані спільним побутом; мали взаємні права та обов`язки із суб`єктом декларування   (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживали із суб`єктом декларування, але не перебували у шлюбі. Усі   інші особи, за відсутності   хоча б однієї   із вказаних вище ознак, для цілей декларування не вважаються членами сім`ї суб`єкта декларування.   
Згідно довідки квартального комітету № 33 Жовтневого району м. Запоріжжя від 10.07.2024р. ОСОБА_1 зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 .
Чоловік ОСОБА_2 – ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_2 та згідно висновку  Комунальної установи  «Міська лікарня № 7» від 27.06.2024р.  про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної  послуги з догляду на непрофесійній основі має рекомендації отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. 
Дійсно, у  матері позивача окрім позивача є донька   ОСОБА_8 , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про народження. Разом з тим вона є повнолітньою, мешкає окремо від матері,  що підтверджується відміткою у паспорті НОМЕР_15 , виданому Олександрівським РВ у м. Запоріжжі, УДМС України в Запорізькій області, а тому  з огляду на вище вказані положення Сімейного  Кодексу України та роз`яснення Національного агентства з питань запобігання корупції  не є членом сім`ї своєї матері. 
Верховний Суд у постанові від 27.02.2025р. у справі № 380/16966/24 зробив висновок, що зі змісту  абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №   2232-XII можна зробити висновок, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов: -  відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи; - інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Таким чином «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122-IX.
Окрім того, Верховний Суд зазначив, що відмова у звільненні позивача за наявності в нього обов`язку щодо догляду за особою з інвалідністю та відсутністю іншої особи, спроможної реально забезпечити необхідний догляд особі з інвалідністю в ситуації, що склалася, суперечить принципам: державних гарантій соціального захисту (стаття 46 Конституції України); недопущення перешкод у реалізації прав людини (стаття 21 Конституції України); пріоритетності прав осіб з інвалідністю на отримання належного догляду   (Закон № 875-XII). Таким чином, при ухвалені рішення про звільнення військовослужбовця з військової служби повинно бути забезпечено належний баланс між інтересами держави та правами людини.
Під час ухвалення рішення, судом першої інстанції не було враховано, що чоловік ОСОБА_2 – ОСОБА_4 проживає у іншому місті та  за станом здоров`я не може здійснювати за нею постійний догляд, що підтверджується висновком  Комунальної установи  «Міська лікарня № 7» від 27.06.2024р., складеним на підставі протоколу № 127 від 27.06.2024р.
З наданих представником позивача доказів вбачається, що донька ОСОБА_2  (сестра ОСОБА_1 ) – ОСОБА_8 , має дитину-інваліда – ОСОБА_6 ,   ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження сина, виданого Орджонікідзевським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції 22.05.2014р. та копією посвідчення  серія НОМЕР_16  дитини  з інвалідністю.
Згідно відмітки в копії паспорту ОСОБА_3 , вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проте станом на 11.06.2024р.  фактично проживала у АДРЕСА_3 , що вбачається з медичного висновку № 160 від 11.06.2024р.
Відповідно до  медичного висновку № 160 від 11.06.2024р.,  виданого КНП  «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2»   ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено захворювання, що відповідає розділу ХІІ пункту 1 підпункту 1.19 ( захворювання  М08 1.19), яке відповідно до Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08.11.2001р. № 454/471/516, зареєстрованого в  Міністерстві юстиції України 26.12.2001р. за № 1073/6264,  свідчить про наявність у дитини ювенільного артриту-  стійкого, помірно вираженого порушення опорно-рухового апарату, що відноситься до захворювань та патологічного стану, які дають право на одержання державної соціальної допомоги строком на 2 роки та цю хворобу віднесено до Хвороби системи кровообігу. 
Отже, донька ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , яка проживає окремо він матері та має дитину-інваліда до 18 років,  також не може здійснювати догляд за своєю матір`ю з об`єктивних причин.
Враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи та дослідивши надані  стороною позивача докази щодо необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю позивача, яка є особою з інвалідністю I групи та потребує стороннього догляду,  а  також враховуючи відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які б могли забезпечити та погодились здійснювати відповідний догляд, колегія судів  дійшла висновку про недоведення Військовою частиною НОМЕР_17  правомірності свого рішення щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №   2232-XII.
Під час розгляду справи колегією суддів встановлено, що хоча формально і  існують інші члени сім`ї першого ступеня споріднення (чоловік та донька), їх неможливість здійснювати догляд за ОСОБА_2 через стан здоров`я чоловіка та дитини-інваліда доньки є не лише об`єктивною підставою, що унеможливлює виконання ними  обов`язку по догляду за ОСОБА_2 , а й фактичним підтвердженням відсутності іншої особи, окрім позивача спроможного забезпечити необхідний догляд за ОСОБА_2 .
При цьому, колегією суддів враховано, що мати позивача в нотаріально посвідченій заяві від 10.07.2024р. зазначила, що протягом трьох останніх років догляд за нею здійснював та за можливості здійснює син – ОСОБА_1 та окрім нього у неї відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які відповідно до закону зобов`язані  її утримувати та можуть надавати належну сторонню допомогу. 
З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи  зробив висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування ним норм чинного матеріального права, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції від 12.02.2025р.  у цій справі скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким з урахуванням вищенаведеного задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.02.2025р. у справі №280/11314/25 –  скасувати.
Позов задовольнити.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у відмові звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби за рапортом від 12 листопада 2024 року за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
        Постанову виготовлено та підписано – 07.07.2025р. 
   
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова