ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 серпня 2025 року           справа №200/879/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги адвоката Лисенко Любові Валеріївни, що діє в інтересах ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у справі № 200/879/25 (головуючий суддя у І інстанції – Дмитрієв В.С.) за позовом адвоката Лисенко Любові Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                 ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення № 057050010918 від 19.12.2024 Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, що прийнято на заміну рішення № 057050010918 від 12.12.2024, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на підставі ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 02.09.1980, призначити пенсію з 14.03.2023 згідно заяви від 06.12.2024.
В обґрунтування позову зазначила, що має необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком. Проте відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача певний період, оскільки на титульній сторінці відтиск печатки не придатний для сприйняття змісту (не проглядається назва підприємства).
Недоліки у заповненні трудової книжки не є підставою стверджувати про відсутність трудового стажу.
Крім того, відомості про трудову діяльність позивача в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування Пенсійного фонду України, повністю дублюють записи в трудовій книжці НОМЕР_1 від 02.09.1980.
Отже, рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 057050010918 від 12.12.2024 та рішення № 057050010918 від 19.12.2024 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 06.12.2024, з урахуванням повідомлення позивача від 18.12.2024 та висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.
Не погодившись з судовим рішенням представник позивача звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги представника позивача.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про призначення пенсії з 14.03.2023, неправильно застосував норми матеріального права і дійшов помилкового висновку, що позивач скористалася своїм правом на призначення пенсії відповідно до п. 14-6.2 «Прикінцеві положення» Закону № 1058, коли звернулася з заявою про призначення пенсії 11.06.2023.
Суд першої інстанції не врахував положення п. 14-6.2 «Прикінцеві положення» Закону № 1058, відповідно до яких, тимчасово, у період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, для осіб, які проживають/проживали на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, та/або на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, у разі якщо звернення за призначенням пенсії відбулося в період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, за умови що передбачений частиною першою статті 45 цього Закону строк звернення за призначенням відповідної пенсії не сплив станом на 24 лютого 2022 року, пенсія призначається за віком - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.
Оскільки позивач досягла пенсійного віку 13.03.2023, тобто в період дії воєнного стану, перебуває на окупованій території, заяву про призначення пенсії подала 06 грудня 2024 року, тому відповідно до п. 14-6.2 «Прикінцеві положення» Закону № 1058, пенсія позивачу повинна бути призначення з наступного дня після досягнення пенсійного віку, тобто з 14 березня 2023 року.
Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги ГУ ПФУ в Полтавській області.
ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, оскільки на момент звернення у позивача відсутній необхідний страховий стаж. 
До страхового стажу не враховано періоди трудової книжки, оскільки на титульній сторінці відтиск печатки не придатний для сприйняття змісту (не проглядається назва підприємства), чим порушені вимоги Інструкції № 58. Аналіз наданих документів свідчить, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 31 рік 06 місяців 10 днів, якого достатньо для призначення пенсії за віком, але в заяві про призначення пенсії відсутня інформація про неодержання пенсії в Російській Федерації.
В рішенні від 19.12.2024 № 057050010918, яке було прийняте на заміну рішення від 12.12.2024 № 057050010918, зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 08 місяців 16 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. Також, в заяві про призначення пенсії відсутня інформація про неодержання пенсії в Російській Федерації. 
Також відсутні підстави для призначення позивачу пенсії з 14.03.2023 згідно заяви від 06.12.2024 з огляду на приписи ч. 1 ст. 45 Закону № 1058.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП “Діловодство спеціалізованого суду”.
Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему “Електронний суд” матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.
Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі “Електронний суд”.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Встановлені обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 , виданого 02.07.1996 Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області. 
Позивач проживає в м. Маріуполь Донецької області.
06.12.2024 позивач звернулася через портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, надавши: паспорт, код РНОКПП, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, трудову книжку.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, для розгляду заяви позивача про призначення пенсії.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 057050010918 від 12.12.2024 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
В рішенні зазначено, що до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки від 02.09.1980 року НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці відтиск печатки не придатний для сприйняття змісту (не проглядається назва підприємства), чим порушені вимоги пункту 4.1 Інструкції 58.
Також зазначено, що аналіз наданих документів показує, що страховий стаж гр. ОСОБА_1 становить 31 рік 06 місяців 10 днів, якого достатньо для призначення пенсії за віком, але в заяві про призначення пенсії відсутня інформація про неодержання пенсії в Російській Федерації.
Пенсійним органом прийнято рішення: відмовити гр. ОСОБА_1 , в призначені пенсії за віком, у зв`язку з недотриманням пункту 14-4 розділу XV Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Після дооформлення та надходження у трьохмісячний строк прийнятих і подання додаткових документів рішення буде переглянуто щодо підрахунку необхідного стажу роботи, підтвердженого в установленому законом порядку.
18.12.2024 ОСОБА_1 направила через портал Пенсійного фонду України звернення та повідомлення про неотримання пенсії від Пенсійного фонду РФ.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 057050010918 19.12.2024 відмовлено в призначені пенсії на заміну рішення від 12.12.2024.
В рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано:
- період навчання з 01.09.1981 по 24.06.1986 згідно диплому НОМЕР_3 , оскільки період навчання перетинається з періодами роботи;
- періоди роботи згідно записів трудової книжки від 02.09.1980р. НОМЕР_4 , оскільки на титульній сторінці документу відтиск печатки не придатний для сприйняття змісту (не проглядається назва підприємства) чим порушені вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок.
Також зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 08 місяців 16 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. В заяві про призначення пенсії відсутня інформація про неодержання пенсії в Російській Федерації.
Листом від 02.01.2025 Головне управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області відмовлено в призначені пенсії рішенням № 0570500010918 від 12.12.2024.
Листом від 17.01.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомлено позивача, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області відмовлено в призначені пенсії рішенням № 0570500010918 від 12.12.2024.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що позивач не є уповноваженою особою за заповнення трудових книжок, а тому не може нести відповідальності за дії власника або уповноваженого ним органу, тому стаж роботи, інформація про який міститься в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , повинен бути зарахований. Крім цього, позивач направила через портал Пенсійного фонду України звернення та повідомлення про неотримання пенсії від Пенсійного фонду РФ, отже, відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії, пославшись на відсутність такого повідомлення.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію з 14.03.2023 згідно заяви від 06.12.2024, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 зверталася із заявою про призначення пенсії 11.06.2023 та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 16.06.2023 № 057050010918 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку відсутністю страхового стажу. Вказане вище свідчить про наявність можливості у позивача звернення із заявою у період з дати набуття права на призначення пенсії по цей час, чим ОСОБА_1 і скористалася, звернувшись із заявою про призначення пенсії 11.06.2023.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
На підставі статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до положень статті 26 Закону № 1058 починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, а саме: в період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Відтак, основною умовою визначення права особи на пенсію, є наявність страхового стажу — 30 років (в період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року).
Відповідно до статті 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 (далі – Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Як свідчать матеріали справи, а саме рішення ГУ ПФУ в Полтавській області № 057050010918 від 19 грудня 2024 року, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди трудової діяльності за трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки відтиск печатки не придатний для сприйняття змісту (не проглядається назва підприємства). Також підставою для відмови в призначенні пенсії зазначено ненадання позивачем заяви про неотримання пенсії в РФ.
Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 в розділі “Відомості про роботу” містить відповідні записи про роботу позивача. Будь-яких порушень внесення зазначених записів відповідачем під час розгляду питання про призначення пенсії позивачу не встановлено.
У відомостях про особу на першому (титульному) аркуші трудової книжки наявна печатка підприємства, але не чітка (неможливо встановити назву підприємства).
Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 № 162 (далі Інструкція № 162).
Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
На підставі пункту 1.4 Інструкції № 162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 Про трудові книжки робітників та службовців та даною Інструкцією.
Відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
У період внесення записів про роботу позивача у періоди після 1993, порядок ведення трудових книжок визначався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).
Згідно із п. 2.4. Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Як встановлено, п. 2.14 Інструкції № 58, у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.
У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій". Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.
Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань призначення пенсії.
При цьому, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження права особи на соціальний захист.
Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки для особи, яка допустила такі порушення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.
Щодо відсутності у заяві про призначення пенсії інформація про неодержання пенсії в Російській Федерації, суд зазначає наступне.
23.06.2024 набрав чинності Закон України від 25.04.2024 № 3674-IX “Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення” (далі- Закон № 3674-IX).
Відповідно до пункту 14-4 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV (в редакції Закону № 3674-IX) громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та Російської Федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Як свідчать матеріали справи, заява про призначення пенсії не містить повідомлення позивача про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації.
Проте, 18.12.2024 (в межах тримісячного строку після відмови у призначенні пенсії) позивач направила через портал Пенсійного фонду України звернення та повідомлення про неотримання пенсії від Пенсійного фонду РФ.
Таким чином, отримавши таке повідомлення, відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії, пославшись на його відсутність.
З огляду на вищевикладене, є протиправним та підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 057050010918 від 12.12.2024 та рішення № 057050010918 від 19.12.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 та відповідач зобов`язаний повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 06.12.2024, з урахуванням повідомлення позивача від 18.12.2024, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди роботи згідно записів трудової книжки від 02.09.1980 НОМЕР_4 .
Щодо визначення пенсійному органу обов`язку повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії замість обов`язку призначити пенсію суд зазначає наступне.
Згідно зі змісту Рекомендації № R(80) 2 Комітету Міністрів державам - членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснити з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень, те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящих в ієрархії нормативно - правовим актам. Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межи завдань адміністративного судочинства.
Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Право на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.
Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Як свідчать матеріали справи, рішення відповідача обґрунтовано відсутністю, зокрема, необхідного страхового стажу. До страхового стажу позивача не враховано періоди трудової діяльності позивача згідно з трудовою книжкою від 02.09.1980 НОМЕР_4 .
Суд зауважує, що обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу і суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
У суду відсутні підстави вважати, що після зарахування до страхового стажу позивача періодів її роботи згідно з трудовою книжкою від 02.09.1980 НОМЕР_4 та в разі наявності у позивача страхового стажу 30 років відповідач відмовить в призначенні пенсії позивачу відповідно до ст. 26 Закону № 1058.
Таким чином, в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними і не підлягають задоволенню.
Оскільки підставою для відмови в призначенні пенсії позивачу є відсутність необхідного страхового стажу, судом першої інстанції встановлена протиправність пенсійного органу щодо неврахування до стажу періодів роботи позивача відповідно до трудової книжки від 02.09.1980 НОМЕР_4 , враховуючи, що обрахунок страхового стажу відноситься до компетенції пенсійного органу, тому в даному спорі належним способом захисту порушених прав позивача є саме визначення обов`язку відповідачу зарахувати періоди трудової діяльності позивача згідно з трудовою книжкою від 02.09.1980 НОМЕР_4 до страхового стажу позивача і повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 06.12.2024 з врахуванням висновків судів, викладених в судових рішеннях з огляду на дискреційні повноваження пенсійного органу щодо розрахунку стажу.
Щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію з 14.03.2023 згідно заяви від 06.12.2024, суд зазначає наступне. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків- пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. 
В подальшому, затвердженими відповідними законами України дія воєнного стану продовжувалася та діє на теперішній час.
Згідно з пунктом 14-6.2 «Прикінцеві положення» Закону № 1058 тимчасово, у період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, для осіб, які проживають/проживали на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, та/або на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, у разі якщо звернення за призначенням пенсії відбулося в період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, за умови що передбачений частиною першою статті 45 цього Закону строк звернення за призначенням відповідної пенсії не сплив станом на 24 лютого 2022 року, пенсія призначається: за віком - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку. (…)
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, та тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України формується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. (…)
Кабінет Міністрів України ухвалив постанову від 06.12.2022 № 1364 “Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією”, якою визначив механізм формування єдиного переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Перелік затверджено наказом Мінреінтеграції від 22.12.2022 № 309.
Згідно з Переліком № 309 територія Маріупольського району Донецької області за винятком с. Заїченко та с. Пізуки, є тимчасово окупованими РФ території України з 05.03.2022.
Позивач зареєстрована та проживає у місті Маріуполі Донецької області, тобто на тимчасово окупованій Російською Федерацією території.
Необхідного пенсійного віку - 60 років, ОСОБА_1 досягла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за призначенням пенсії звернувся вперше 11 червня 2023 року, тобто під час дії воєнного стану, через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 16.06.2023 № 057050010918 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку відсутністю страхового стажу, передбаченого ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася з заявою про призначення пенсії від 11.06.2023, під час дії воєнного стану, тобто скористалася можливістю звернення за обставин, визначених пунктом 14-6.2 «Прикінцеві положення» Закону № 1058.
Проте, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку за її заявою від 11.06.2023 (рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 16.06.2023 № 057050010918). Вказане рішення позивач не оскаржила, воно є чинним. Отже, підстави для застосування п. 14-6.2 “Прикінцеві положення” розділу XV Закону № 1058 до позивача в даному випадку відсутні.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційних скарг є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для їх задоволення та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Як визначено пунктами 3 та 8 частини шостої статі 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ст. 139 КАС України розподіл судових витрат по справі не здійснюється.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                 ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги адвоката Лисенко Любові Валеріївни, що діє в інтересах ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у справі № 200/879/25 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у справі № 200/879/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 11 серпня 2025 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст.328 КАС України.  
Повне судове рішення складено 11 серпня 2025 року.

Головуючий суддя                                                            І.Д. Компанієць

Судді                                                                                А.В. Гайдар

                                                                                Е.Г. Казначеєв