Номер провадження: 22-ц/813/3999/25 
Справа № 947/22955/24
Головуючий у першій інстанції Бескровний  Я. В.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2025 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Лозко Ю.П., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 08 травня 2023 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів
ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначено, що судовим наказом від 12.04.2019 року Біляївським районним судом Одеської області з нього стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини доходу на утримання дитини ОСОБА_3 . Позивачем вказує, що у нього ІНФОРМАЦІЯ_1 від іншого шлюбу народилася дитина ОСОБА_4 , який є дитиною - інвалідом. Крім цього, зазначається, що у його дружини ОСОБА_5 є дитина від іншого шлюбу, яку він фактично утримує. Посилаючись на вказані обставини, вважає, що наявні підстави для зменшення розміру аліментів до 1/8.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.12.2024 року позов задоволено частково. Змінено розмір аліментів, які стягуються судовим наказом № 496/1178/19 від 12.04.2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 частки його заробітку (доходу) на 1/6 частину, починаючи з 24.07.2024 року і до повноліття дитини.

Рішення про часткове задоволення позовних вимог та зменшенню розміру аліментів до 1/6 вмотивовано тим, що сімейний стан позивача змінився та він має на утриманні дитину з інвалідністю. Наявність у позивача повнолітньої доньки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 від першого шлюбу та проживання однією сім`єю з дитиною дружини позивача від іншого шлюбу, не є підставою для задоволення вимог позивача у повному обсязі. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.12.2024 року про зменшення розміру аліментів та прийняття його з порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, вмотивована тим, що позивач ніколи належним чином не виконував свої батьківські обов`язки, це стосується як матеріального утримання ОСОБА_3 так і участі батька дитини в її вихованні, піклуванні, приділенні їй батьківської уваги, часу. Добровільно та належно позивач ніколи не був батьком для ОСОБА_3 , зокрема станом на 31.10.2024 року заборгованість зі сплати аліментів позивача на утримання ОСОБА_3 складає 450196 грн 78 коп, зазначене підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 07.11.2024 року, виданим державним виконавцем Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Сергієм Гой у ВП № НОМЕР_6. Апелянт вважає, що позивач не довів погіршення його майнового стану, у тому числі у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а наявність у ОСОБА_4 інвалідності не доводить того, що матеріальний стан позивача змінився. Документи, що свідчать про інвалідність ОСОБА_4 та копії документів медичного характеру викликають у апелянта сумніви у їх достовірності. Крім того, апелянт наголошує, що народження у позивача дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення виплат на дитину за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Також, апелянт зазначає, що не можна брати до уваги підставу зменшення аліментів, те що дружина позивача не отримує доходів, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_4 до 6 років, так як на момент подання позову ОСОБА_4 вже досяг шестирічного віку, а тому ОСОБА_8 мала вийти з відпустки на місце роботи ТОВ «Альфа забава» та отримувати зарплату (дохід). З зазначених підстав, позивач не є єдиним годувальником у його сім`ї.
Крім того, апелянт просить звернути увагу суду на те, що на теперішній час вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_9 і у них є спільна дитина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і на даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення ОСОБА_10 трирічного віку. ЇЇ родина перебуває виключно на утриманні ОСОБА_9 . Водночас, апелянт зазначає, що утримання ОСОБА_3 не входить до обов`язок ОСОБА_9 , оскільки він не є її батьком, а обов`язок утримання ОСОБА_3 покладається на неї та позивача. Апелянт вважає, що оскільки вона перебуває у декретній відпустці та не отримує доходів то утримання ОСОБА_3 покладається виключно на позивача.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_11 представник ОСОБА_1 адвокат Бондарук М.М. надав на неї відзив, в якому зазначено, що позивач підтвердив належними та допустимими доказами зміну свого сімейного стану та погіршення майнового. Наголошується, що майновий стан позивача погіршився не у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а через стан її здоров`я. Дитина з інвалідністю потребує значно більшого піклування та витрат на утримання через необхідність лікування. Також, звертається увага на те, що зменшення розміру аліментів на користь ОСОБА_3 не є способом компенсації збільшення витрат на утримання ОСОБА_4 , а навпаки виступає справедливим розподілом в залежності від об`єктивних факторів та потреб. Крім того, у відзиві акцентується увага на тому, що відсутність у ОСОБА_2 доходу не звільняє її від обов`язку по утриманню ОСОБА_3 , як і не звільняє ОСОБА_9 від обов`язоку утримувати свою сім`ю згідно ст. 288 СК України, якою є ОСОБА_3 .
Підсумовуючи вищевикладене, у відзиві зазначається, що встановлення аліментів на рівні 1/6 всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, дозволить позивачу швидше виплатити на користь стягувача суму боргу зі сплати аліментів. У відзиві просять апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.12.2024 року без змін.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Учасники провадження в судове засідання не з`явились, про дату, час та порядок розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про розгляд справи в режимі відеоконференції не подавали.
30.04.2025 року на адресу суду від адвоката Клочко С.І. який діє в інтересах ОСОБА_2 та від ОСОБА_2 через підсистему «Електронний Суд» були надіслані клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з отриманням адвокатом Клочко С.І. травми в подальшому проведеної 17.04.2025 року операції. В заявах зазначено, що орієнтовні строки відновлення після операції складають 6 тижнів.
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. 
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, беручи до уваги те, що попереднє судове засідання відкладалось за антологічними заявами сторони апелянта, враховуючи, передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів визнає повідомлення осіб належним та не вбачає підстав для відкладення розгляду справи з підстав зазначених адвокатом Клочко С.І. та апелянтом ОСОБА_2 у клопотаннях, а тому вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судовим наказом Біляївського районного суду Одеської області від 12.04.2019р. у справі №496/1178/19 з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 02.04.2019р. і до повноліття дитини.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 .
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 11.11.2022 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_13 , після реєстрації якого ОСОБА_13 присвоєне прізвище « ОСОБА_13 ».
Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_3 від 20.11.2023 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 є дитиною з інвалідністю, а ОСОБА_1 є його законним представником.
Відповідно до копії посвідчення серія НОМЕР_4 ОСОБА_1 є учасником бойових дій. Посвідчення видано 17.01.2024 року і є безтерміновим.
Як вбачається з довідки про доходи, ОСОБА_1 є військовослужбовцем у військовій частині НОМЕР_5 та отримує постійний доход.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до частини першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.
Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №727/1599/22, від 10.10.2023 у справі №682/2454/22, від 27.11.2024 у справі №613/1404/23.

Звертаючись до суду з вказаним позовом про зменшення розміру аліментів ОСОБА_1 посилався на те, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, а також на його утриманні є син який є дитиною - інвалідом, що зумовило збільшення витрат на утримання нової сім`ї, що підтверджується належними та допустимими доказами та вказує на погіршення матеріального становища платника аліментів.

Колегія суддів зазначає, що вищевказана обставина відповідно до положень статті 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 , від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22.

У даній справі правильно встановлено наявність підстав для зміни розміру аліментів: зміна матеріального та сімейного стану, оскільки наявність на утриманні дитини інваліда яка потребує особливого догляду, лікування, свідчить про погіршення майнового стану позивача.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про зміну розміру аліментів.
При цьому, слід зауважити, що зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання ОСОБА_3 , до 1/6 частини заробітку (доходу) боржника, забезпечить дотримання балансу рівності прав дітей позивача на матеріальне забезпечення.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Твердження відповідача про те, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення ОСОБА_10 трирічного віку, і її родина перебуває виключно на утриманні ОСОБА_9 , а утримання ОСОБА_3 не входить до обов`язків ОСОБА_9 , оскільки він не є її батько, не може бути беззаперечною підставою для відхилення позовних вимог про зменшення розміру аліментів.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі "М.С. проти України" йдеться про визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагопристойною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання та, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення спрямоване на захист інтересів дітей, та яке відповідає принципу похідності інтересів дитина над інтересами батьків.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що сторони не позбавлені можливості, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (стаття 192 СК України).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 19 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді Ю.П. Лозко

В.В. Кострицький