ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року	Львів	Справа № 140/10640/24 пров. № А/857/33067/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді                                        Гуляка В. В.
суддів                                                            Ільчишин Н.В., Носа С.П. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), 
на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року (суддя - Дмитрук В.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Луцьк, дата складання повного рішення - не зазначено), 
в адміністративній справі №140/10640/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

                                                            встановив:

У вересні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати рішення від 29.05.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України; 2) зобов`язати відповідача прийняти до уваги свідчення про інвалідність №LPS/2023/2604- ОСОБА_2 як належного документу про підтвердження групи інвалідності при перетині кордону в супроводі чоловіка – ОСОБА_1 .. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.05.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, не відповідністю обставинам справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду. Останнім днем для оскарження відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20.06.2024 року №02.3/15233-24-Вих на звернення від 11.06.2024 року №02.3/Р-5399/9508 - є 20 липня 2024 року. Частиною 3 статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль» визначено, що особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право протягом 1 (одного) місяця з дня прийняття відповідного рішення у передбаченому законом порядку оскаржити його до органу Державної прикордонної служби України вищого рівня або до адміністративного суду за місцем розташування відповідного органу. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Також, апелянт звертає увагу суду, що останнім днем для оскарження рішення про відмову в перетинанні державного кордону від 29.05.2024 року, яке винесено заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) капітаном ОСОБА_3 - є 29.06.2024 року. Отже з урахуванням вищезазначеного, позивач звернувся до суду після 27.09.2024 року (дата підписання позовної заяви представником), не обґрунтувавши поважності причин пропуску місячного строку оскарження рішення про відмову в перетинанні державного кордону України у проміжку між 29.06.2024 року та оскарження вищезазначеної відповіді на звернення між 20.07.2024 року, не обґрунтувавши причин пропуску місячного строку оскарження до моменту звернення суду, а тому правові підстави для поновлення таких відсутні. Зазначає апелянт, що суд першої інстанції безпідставно не врахував того, що даний позов подано до суду із пропуском строку, що є наслідком залишення позовної заяви без розгляду. Також апелянт вказує, що оскаржене позивачем Рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.05.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України є законним і обгрунтованим, а тому у суду першої інстанції не було підстав для його скасування. 
За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати рішення суду від 06.11.2024 року та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 , в особі уповноваженої службової особи ОСОБА_4 , від 29.05.2024 року відмовлено в перетині державного кордону України ОСОБА_1 , мотивуючи відмову тим, що ним не було надано необхідні документи, які дають право на виїзд з України в умовах дії правового режиму воєнного стану відповідно до Постанови КМУ від 27.01.1995 №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (а.с. 8). 
У подальшому, уповноваженими службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 , було прийнято інші рішення, зокрема, від 20.06.2024, від 02.08.2024, від 02.08.2024, від 04.08.2024, про відмову ОСОБА_1 в перетині державного кордону України (а.с. 22-25). 
Не погодившись із вказаним вище рішенням від 29.05.2024 про відмову в перетині державного кордону України, позивач звернувся в суд із цим адміністративним позовом. 

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист. 
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. 
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах. 
Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав. 
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. 
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Відтак, на переконання колегії суддів, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. 
Також колегія суддів наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. 
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. 
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. 
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. 
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись. Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. 
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. 
Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі №809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18. 
У розглядуваній справі колегія суддів апеляційного суду враховує, що частиною 3 статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль» визначено, що особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право протягом одного місяця з дня прийняття відповідного рішення у передбаченому законом порядку оскаржити його до органу Державної прикордонної служби України вищого рівня або до адміністративного суду за місцем розташування відповідного органу. 
Отже, у розглядуваних (спірних) правовідносинах законодавством встановлено спеціальний строк щодо оскарження рішення про відмову у перетинанні державного кордону, і такий строк становить 1 (один) місяць, як до органу Державної прикордонної служби України вищого рівня, так і до адміністративного суду. 
Обчислюється такий строк, із дня прийняття відповідного рішення, із врахуванням того коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Матеріалами справи підтверджується, що цей адміністративний позов щодо оскарження рішення від 29.05.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України, подано до суду 28.09.2024, тобто із пропуском місячного строку. 
Заяви про поновлення строку звернення до суду із цим позовом позивач до суду не подавав і причин поважності пропуску такого строку не обгрунтував. 
Суд же першої інстанції не звернув увагу на факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду. 
Апелянт (відповідач) покликається на те, що позивач пропустив строк звернення до суду із цим позовом. 
Водночас, позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав, і доводів відповідача, наведених в апеляційній скарзі щодо пропуску строку звернення до суду, не заперечив. 
Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. 
Згідно п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. 
Частинами 3 і 4 статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду. 
Враховуючи те, що позивачем не подано заяви ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції щодо поновлення строку звернення до суду із розглядуваним позовом, поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду з позовом позивачем не зазначено та в ході судового розгляду справи таких не встановлено, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 123 КАС України. 
Також колегія суддів враховує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решта позовних вимог, тобто відносної позовної вимоги щодо зобов`язання вчинити дії, не оскаржене позивачем в апеляційному порядку, а тому не являється предметом апеляційної перевірки. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції не всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм процесуального права, що призвело частково до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог слід скасувати, і в цій частині позовну заяву залишити без розгляду. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                          постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) – задоволити частково. 
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року в адміністративній справі №140/10640/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – скасувати частково, а саме, в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.05.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України, - і в цій частині прийняти нову, постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправним та скасування рішення від 29.05.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України – залишити без розгляду. 
У решта частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року в адміністративній справі №140/10640/24 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	С. П. Нос