П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 серпня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/480/25	

Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача–Шляхтицького О.І.,
суддів: Федусика А.Г., Семенюка Г. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Іванівської селищної військової адміністрації Генічеського району Херсонської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 у справі № 420/480/25 за адміністративним позовом Прокурора - керівника Генічеської окружної прокуратури Херсонської області до Іванівської селищної ради Генічеського району Херсонської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, –

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2025 року прокурор - керівник Генічеської окружної прокуратури Херсонської області звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Іванівської селищної ради Генічеського району Херсонської області, яка полягає у невжитті заходів щодо незабезпечення проведення із встановлення меж об`єкту природно-заповідного фонду – заповідне урочище місцевого значення “Агайманське”, загальною площею 25 га, розташованого на землях Іванівської селищної ради Генічеського району Херсонської області;
- зобов`язати Іванівську селищну раду Генічеського району Херсонської області вжити заходів щодо проведення робіт із встановлення меж об`єкту природно-заповідного фонду – заповідне урочище місцевого значення “Агайманське”, загальною площею 25 га, розташованого на землях Іванівської селищної ради Генічеського району Херсонської області.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що заповідне урочище місцевого значення “Агайманське” входить до складу природно-заповідного фонду України та відповідач бере під охорону вказаний об`єкт і зобов`язується зберігати його та дотримуватись екологічних норм при використанні природних ресурсів. Однак, за інформацією Департаменту захисту довкілля та природних ресурсів Херсонської ОДА встановлено, що Положення про вказаний об`єкт природно-заповідного фонду у встановленому порядку не розроблялось. Землевпорядна документація щодо організації і встановлення меж території Заповідного урочища не надходила. Згідно з інформацією Іванівської селищної ради Генічеського району Херсонської області, документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на вказаний об`єкт природно-заповідного фонду не розроблялась та не затверджувалась.
23.01.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позов визнає.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 17.03.2025 у справі № 420/480/25 адміністративний позов прокурора - керівника Генічеської окружної прокуратури Херсонської області задовольнив.
Визнав протиправною бездіяльність Іванівської селищної ради Генічеського району Херсонської області, яка полягає у невжитті заходів щодо незабезпечення проведення із встановлення меж об`єкту природно-заповідного фонду – заповідне урочище місцевого значення “Агайманське”, загальною площею 25 га, розташованого на землях Іванівської селищної ради Генічеського району Херсонської області;
Зобов`язав Іванівську селищну раду Генічеського району Херсонської області вжити заходів щодо проведення робіт із встановлення меж об`єкту природно-заповідного фонду – заповідне урочище місцевого значення “Агайманське”, загальною площею 25 га, розташованого на землях Іванівської селищної ради Генічеського району Херсонської області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник Іванівської селищної військової адміністрації Генічеського району Херсонської області подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не врахував, що матеріали справи не містять передавального акту про передачу документів від Агайманської сільської ради Іванівського району Херсонської області (код ЄДРПОУ: 04400995) до Іванівської селищної ради Генічеського району Херсонської області (04400883), де має бути зазначений акт перевірки та припис Державної екологічної інспекції Південного округу від 27 вересня 2019 року. Таким чином, відсутні будь-які підстави стверджувати про бездіяльність саме Іванівської селищної ради Генічеського району Херсонської області у питанні розроблення землевпорядної документації щодо організації і встановлення меж території заповідного урочища місцевого значення «Агайманське» загальною площею 25 га та закріплення їх у натурі (на місцевості);
- суд першої інстанції не взяв до уваги, що у прокурора - керівника Генічеської окружної прокуратури Херсонської області були відсутні підстави звертатися в інтересах держави з позовною заявою, з таким предметом позову до Іванівської селищної ради Генічеського району Херсонської області.
Позивач процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що на території Генічеського району Херсонської області знаходиться об`єкт природно-заповідного фонду – Заповідне урочище місцевого значення “Агайманське”.
Згідно з охоронним зобов`язанням від 27.08.2008 № 38, охорону території Заповідного урочища покладено на Фрунзенську сільську раду (Агайманську сільську раду).
На підставі рішення третьої сесії Іванівської селищної ради VIII скликання від 15.12.2020 № 11, Агайманську сільську раду реорганізовано шляхом приєднання до Іванівської селищної ради Генічеського району Одеської області. Визнано, що Іванівська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Агайманської сільської ради.
Разом з тим, суд встановив, що з 2008 року ані Агайманською сільською радою, ані її правонаступником не вжито заходів щодо розроблення землевпорядної документації щодо організації і встановлення меж території заповідного урочища місцевого значення “Агайманське”. 
При цьому, 09.07.2021 за Іванівською селищною радою зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку комунальної власності з кадастровим номером 6522987000:02:001:0844, площею 25,8651 га з цільовим призначенням: для сінокосіння та випасання худоби, що є порушенням законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, оскільки вказана земельна частково увійшла в межі Заповідного урочища місцевого значення “Агайманське”.
Вважаючи бездіяльність щодо проведення робіт із встановлення меж об`єкту природно-заповідного фонду – заповідне урочище місцевого значення “Агайманське”, загальною площею 25 га, розташованого на землях Іванівської селищної ради Генічеського району Херсонської області протиправною, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на Іванівську селищну раду, як орган місцевого самоврядування, покладено обов`язок із організації робіт із встановлення меж об`єкту природно-заповідного фонду – заповідне урочище місцевого значення “Агайманське”, загальною площею 25 га, розташованого на землях Іванівської селищної ради Генічеського району Херсонської області.
При цьому, суд враховував, що у відзиві на адміністративний позов, що надійшов на адресу суду 22.01.2025, Іванівська селищна рада позовні вимоги визнала.
Таким чином, суд дійшов висновку, що адміністративний позов прокурора - Керівника Генічеської окружної прокуратури Херсонської області в інтересах держави належить до задоволення.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 25 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Статтею 2 Земельного кодексу України визначено, що суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за цільовим призначенням поділяються на категорії, в тому числі землі природно- заповідного та іншого природоохоронного призначення.
Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, окрім іншого, організація землеустрою та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Статтею 43 Земельного кодексу України та ч. 1 ст. 7 Закону України “Про природно-заповідний фонд України” передбачено, що землі природно- заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
У статті 79 Земельного кодексу України вказано, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Згідно ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.
Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Статтею 3 Закону України “Про природно-заповідний фонд” 16.06.1992 № 2456-XII визначено, що до природно-заповідного фонду України належать: природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища.
Згідно з ч. 4 ст. 7 Закону України “Про природно-заповідний фонд України” межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно- заповідного фонду.
У частині 3 ст. 26 Закону України “Про природно-заповідний фонд України” вказано, що власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.
Відповідно до ст. 60 Закону України “Про природно-заповідний фонд України”, охорона територій та об`єктів природно-заповідного фонду інших категорій покладається на підприємства, установи та організації, у віданні яких вони перебувають.
Органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи місцевого самоврядування сприяють охороні й збереженню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, виконанню покладених на них завдань.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про землеустрій”, проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку;
Відповідно до ст. 2 Закону України “Про землеустрій”, землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно- територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико- культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів;
Статтею 19 цього ж Закону передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать організація і здійснення землеустрою та вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.
У статті 20 Закону України “Про землеустрій” вказано, що землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути).
Підставою для здійснення землеустрою, відповідно до ст. 22 Закону України “Про землеустрій” є рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою, укладені договори між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою, судові рішення.
Згідно ст. 25 вказаного Закону, одним із видів документації із землеустрою є проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єкті.
Відповідно до ст. 26 Закону України “Про землеустрій”, замовниками документації із землеустрою можуть бути органи місцевого самоврядування.
Статтею 47 Закону України “Про землеустрій” передбачено, що проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно- заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються з метою:
а) збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу;
б)створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму;
в) створення приміських зелених зон, збереження і використання об`єктів культурної спадщини;
г) проведення науково-дослідних робіт;
ґ) встановлення меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг;
д) визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.
Матеріалами справи встановлено, що на виконання вимог ст. 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакції станом на 14.07.2011) Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Херсонській області передало під охорону землекористувачу, а саме Фрунзенській (Агайманській) сільській раді в особі сільського голови Сушка В.М., заповідний об`єкт - заповідне урочище місцевого значення «Агайманське» загальною площею 25,0 га оформивши при цьому 27.08.2008 охоронне зобов`язання № 308.
В свою чергу, Землекористувач (Агайманська сільська рада) бере під охорону зазначений заповідний об`єкт і зобов`язується зберігати його та дотримуватись екологічних вимог при використанні природних ресурсів. відповідно до приписів ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», а також провести відмежування заповідного об`єкту в натурі, оформлення його природоохоронною наочністю, нанесення на планово-картографічні матеріали.
На підставі рішення третьої сесії Іванівської селищної ради VIII скликання від 15.12.2020 № 11, Агайманську сільську раду реорганізовано шляхом приєднання до Іванівської селищної ради Генічеського району Одеської області. Визнано, що Іванівська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Агайманської сільської ради.
Так, на Іванівську селищну раду, як правонаступницю Агайманської сільської ради, покладено обов`язок із організації робіт із встановлення меж об`єкту природно-заповідного фонду – заповідне урочище місцевого значення “Агайманське”, загальною площею 25 га, розташованого на землях Іванівської селищної ради Генічеського району Херсонської області.
Однак, Іванівською селищною радою не вжито заходів щодо винесення меж заповідного урочища місцевого значення «Агайманське» та не закріплено його межі в натурі (на місцевості), не встановлено інформаційно-охоронних знаків, що в свою чергу унеможливлює його належне використання та зберігання, створює передумови для. використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, оскільки межі геологічної пам`ятки відсутні, а на земельній ділянці яка частково увійшла в межі заповідного урочища, відсутні обмеження за кодом 10.6 - заповідні урочища.
Вищевказане також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав, згідно якої земельну ділянку з кадастровим номером 6522987000:02:001:0844, яка частково увійшла в межі заповідного урочища місцевого значення «Агайманське» зареєстровано за Іванівською селищною радою з цільовим призначенням для сінокосіння та випасання худоби, та відсутністю обмежень та відомостей які передбаченні чинним законодавством у сфері охорони навколишнього середовища.
Поряд з тим, на думку колегії судів, варто зауважити, що у відзиві на адміністративний позов, що надійшов на адресу суду першої інстанції 22.01.2025, Іванівською селищною радою визнаються позовні вимоги позивача та будуть вжиті всі можливі заходи у межах повноважень з метою встановлення меж об`єкту природно-заповідного фонду - заповідне урочище місцевого значення «Агайманське» загальною площею 25 га.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що бездіяльність Іванівської селищної ради Генічеського району Херсонської області, яка полягає у невжитті заходів щодо незабезпечення проведення із встановлення меж об`єкту природно-заповідного фонду – заповідне урочище місцевого значення “Агайманське”, загальною площею 25 га, розташованого на землях Іванівської селищної ради Генічеського району Херсонської області є протиправною.
Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апелянта про те, що у прокурора - керівника Генічеської окружної прокуратури Херсонської області були відсутні підстави звертатися в інтересах держави з позовною заявою, з таким предметом позову до Іванівської селищної ради Генічеського району Херсонської області апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до статті 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено обов`язок представляти інтереси держави у суді, у випадках передбачених законом.
На реалізацію даної конституційної норми законодавцем закріплено представництво інтересів громадян та держави в судах в якості однієї з функцій прокуратури, що передбачено вимогами ст. 2 Закону України «Про прокуратуру». Відповідно до ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного. кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи, його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції з спірних правовідносинах.
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. 
Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17).
Колегія суддів зазначає, що предметом даного позову є бездіяльність органу місцевого самоврядування, яка полягає у невжитті органом місцевого самоврядування заходів по винесенню меж заповідного об`єкта урочища місцевого значення «Агайманське» загальною площею 25 га, розташованого на землях Іванівської селищної ради Генічеського району Херсонської області та не закріплення їх в натурі (на місцевості) та встановлення інформаційно-охоронних знаків встановленого зразку:
В даному випадку порушення допущено самою селищною радою, що є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, а тому прокурор звертається до суду самостійно, як того вимагає стаття 23 Закону України «Про прокуратуру».
Таким чином апеляційний суд вважає, що подання прокурором - керівником Генічеської окружної прокуратури Херсонської області позовної заяви обумовлено необхідністю відновлення та захисту порушених інтересів держави, які полягають у неухильному дотриманні режиму охорони та використання об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення, що неможливо без встановлення його меж в натурі (на місцевості).
Щодо доводів апелянта про відсутність передавального акту про передачу документів від Агайманської сільської ради Іванівського району Херсонської області до Іванівської селищної ради Генічеського району Херсонської області, колегія суддів зазначає, що відповідач згідно рішення Іванівської селищної ради VIII скликання від 15.12.2020 № 11 є правонаступником Агайманської сільської ради, яка в свою чергу, взяла під охорону зазначений заповідний об`єкт і зобов`язується зберігати його та дотримуватись екологічних вимог при використанні природних ресурсів. відповідно до приписів ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», а також провести відмежування заповідного об`єкту в натурі, оформлення його природоохоронною наочністю, нанесення на планово-картографічні матеріали. 
Таким чином наявність актів прийому передачі чи їх відсутність не впливає на правильність рішення суду першої інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п. п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994. 
При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх ( див. пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001).
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Іванівської селищної військової адміністрації Генічеського району Херсонської області– залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 у справі № 420/480/25 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	А.Г. Федусик    Г.В. Семенюк