Справа № 308/7728/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        19 серпня 2025 року м. Ужгород

Закарпатської апеляційний суд у складі:
головуючої                –        судді Кожух О.А.,
суддів                –        Мацунича М.В., Собослоя Г.Г.,
за участі секретаря        –        Гусонька З.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2025 (головуюча суддя Бенца К.К.) у справі №308/7728/24 за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі державного органу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в :

       Короткий зміст позовних вимог        

       У квітні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, та просив стягнути з Державного бюджету України на свою користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 8 000 грн.
       В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 25.02.2024 інспектором відділення поліції N?2 (смт. Воловець) Мукачівського районного управління поліції Головного управління в Закарпатській області капітаном поліції Гошпер О.Ф. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА N? 1523208, якою його визнано винним за ч.5 ст. 121 КУпАП, зокрема за те, що 25.02.2024 року о 18.46 в смт. Воловець вул. Карпатська, 65 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки не був пристебнутий ременем безпеки та своєчасно не пройшов технічний контроль, чим порушив п.2.3.в.ПДР, а відтак скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст. 121 КУпАП.
       Вказану постанову серії ЕНА N? 1523208, позивачем було оскаржено до суду. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.03.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, Інспектора відділення поліції N?2 (смт. Воловець) Мукачівського району управління поліції Головного управління в Закарпатській області капітана поліції Гошпер О.Ф. про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА N?1523208 від 25.02.2024 було задоволено - скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА N?1523208 від 25.02.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за 4.5 ст. 121 КУПАН та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн., а провадження у справі - закрито.
       Підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА N?1523208 від 25.02.2024 слугувало те, що вказана постанова не містить жодних належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 дій, що стали підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст. 121 КУпАП, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_1 безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності.
       Позивач зазначає, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності йому було спричинено моральну шкоду, адже дана ситуація вплинула на його емоційний стан, він хвилювався, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого звичного життя, яке змінилося через необхідність доводити свою невинуватість в суді, звернення до адвоката, до суду за захистом порушених прав. Також у результаті неправомірних дій працівників поліції він відчув душевні страждання його честі та гідності пов?язаних із фактом притягнення його до адміністративної відповідальності, відбулися неприємні зміни у його житті.
       Вважає, що таким тривалим порушенням його конституційних прав і свобод йому було завдано суттєвої моральної шкоди, оскільки відносно нього працівниками поліції складено та винесено безпідставну постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.
       Позивач вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди у порядку, встановленому Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та статтю 1176 ЦК України.
       У визначенні розміру шкоди, яку просить стягнути на свою користь позивач виходив з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під судом. Позивач вважає, що під час всього періоду з часу винесення постанови до винесення рішення про закриття провадження він перебував під судом. Оскільки один мінімальний розмір заробітної плати у 2024 році з квітня місяця складав 8000 грн, на свою користь позивач просив суд стягнути у відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 8000,00 грн, з урахуванням перебування під судом один місяць (дата винесення постанови 25.02.2024, дата винесення рішення – 26.03.2024). 
       
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.
В решті позовних вимог – відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, інтереси якого представляє ОСОБА_2 , подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 
Відповідач вважає необґрунтованими та нікчемними доводи позивача з приводу того, що підставою для відшкодування моральної шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Стверджує, що позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і наявність моральної шкоди, не надано належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було та з врахуванням цього, що скасування постанови про адміністративне правопорушення свідчать про реалізацію позивачем передбаченого КАС України права на оскарження процесуальних рішень інспектора патрульної поліції та не є безумовним та безспірним доказом неправомірності процесуальних рішень, які потягли заподіяння позивачу моральної шкоди, а сам факт скасування протоколу інспектора поліції та закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені рішенням суду. Зазначає, що позивачем не наведено жодного обґрунтування факту завдання йому моральної шкоди - понесення душевних страждань, порушення його нормальних життєвих зв`язків, необхідності додаткових зусиль для організації свого життя.
       Відповідач вказує, що зі змісту рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26.03.2024 у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вбачається, що постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1523208 від 25.02.2024, не містить жодних додатків чи доказів. Тобто у зазначеній постанові не встановлено жодних порушень з боку працівників правоохоронних органів, допущених щодо позивача. Зауважує, що для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України
Відтак вважає, що встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди. 
Відповідач вказує, що у разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. А відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення.
Посилаючись на правову позицію в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі №335/6977/22, апелянт зазначає, що при невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.

На апеляційну скаргу ГУНП в Закарпатській області Мошура Олег Ярославович подав відзив, у якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2025 залишити без змін.
Позивач не погоджується з посиланням представника відповідача у апеляційній скарзі на те, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. Вважає, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка у подальшому закрита судом за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (реабілітуючи підстава), свідчить про неправомірність дій посадових осіб підрозділу поліції, які ініціювали та здійснили вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше), що є підставою для відшкодування моральної шкоди.
Вважає неправильним твердження представника відповідача, що до повноважень патрульного поліцейського не належить встановлення та остаточна оцінка всіх обставин, які зафіксовані у протоколі. Виходячи з системного аналізу КУпАП та Інструкції № 1395, затвердженої наказом Міністерства Внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року, вважає, що саме на уповноважену особу підрозділу поліції під час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення покладено обов`язок встановити всі обставини її скоєння, вжити заходів щодо об`єктивного визначення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, скласти відносно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та надіслати його до суду.
Вважає, що протокол є процесуальним документом, який у свою чергу і породжує певні процесуальні правові наслідки для особи. Така особа набуває статусу особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення у справі про адміністративне правопорушення і перебуває в цьому статусі від дати складання відповідного протоколу до моменту остаточного судового рішення про закриття відносно нього справи про адміністративне правопорушення.
Вказує, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК). Отже, у зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення,вважає, що у позивача виникло право на відшкодування шкоди.

Межі розгляду справи апеляційним судом та явка учасників справи

       Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
       Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та довідкою про доставку судової повістки до електронного кабінету представника позивача (а.с.129, 131). Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Колегія суддів, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності позивача та його представника. 
       Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника апелянта, дослідивши матеріали даної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла таких висновків.

Фактичні обставини справи та застосовані норми права

       Судом встановлено та вбачаться з матеріалів справи вбачається, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1523208 від 25.02.2024, позивача ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. Вказану постанову посадовою особою винесено з наступних підстав: 25.02.2024 о 18.46 в смт. Воловець, вул. Карпатська, 65, водій, керуючи транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки та своєчасно не пройшов технічний контроль, який підлягає такому контролю, чим порушив п. 2.3.в.ПДР. Таким чином, скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст. 121 КУпАП.
       Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.03.2024 у справі № 308/4613/24, яке набуло законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, Інспектора відділення поліції N?2 (смт. Воловець) Мукачівського району управління поліції Головного управління в Закарпатській області капітана поліції Гошпер ОФ. про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА N? 1523208 від 25.02.2024 було задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА N? 1523208 від 25.02.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУПАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн., а провадження у справі - закрито (а.с.17-24).
       Вказаним судовим рішенням встановлено недоведеність факту вчинення ОСОБА_1 дій, що стали підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.121 КпАП України. Судом взято до уваги те, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, а п.2.3 «в» ПДР України, дозволяє не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі. 
       Згідно з відомостей пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою з інвалідністю 2 групи. Термін дії : довічно, дата видачі:07.08.2019 (а.с.16).

       Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сам по собі факт неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності в розумінні норм статті 1174 ЦК України є підставою для відшкодування, заподіяної шкоди, та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок таких дій посадової особи державного органу.
       Проте колегія суддів з такими висновками суду не погоджується з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
       Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
       Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.
       Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).
       Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).
Звернувшись до суду з даним позовом, позивач свої вимоги обгрунтовував положеннями Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон України № 266/94-ВР) та статтею 1176 ЦК України, якою врегульовано підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Зокрема, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, позивач виходив з положення Закону України № 266/94-ВР - розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під судом. 
Відповідно до пункту 4 статті 2 Закону України № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у разі закриття справи про адміністративне правопорушення. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилався на положення вказаного закону та положення ст. 1176 ЦК України.
       Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, зокрема, завдана громадянинові внаслідок незаконного накладення штрафу. 
       Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 дійшла, зокрема, таких висновків. 
Підстави відповідальності за шкоду, визначені статтею 1176 ЦК України та деталізовані у Законі № 266/94-ВР, на які посилається позивач, характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Виходячи з аналізу положень частини третьої статті 13 Закону України «Про Національну поліцію», абзацу другого частини першої статті 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», Положення про патрульну службу МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 липня 2015 року № 796, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що поліцейський, який складає протокол про адміністративне правопорушення, не є суб`єктом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування, тому до таких правовідносин не застосовуються приписи статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР. 
У даній справі суд, враховуючи вказану позицію Великої Палати Верховного Суду, дійшов висновку, що у разі закриття справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене статтею 121 КУпАП, через відсутність події і складу адміністративного правопорушення відшкодування шкоди особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, здійснюється на загальних підставах, передбачених статтею 1174 ЦК України, а положення статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР не є застосовними.
       При вирішенні питання про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди особі, яка притягалася до адміністративної відповідальності, суду необхідно встановити чи були дії посадових осіб неправомірними (протиправними), чи завдано винесенням постанови шкоди особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та причинно-наслідковий зав`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
Відповідно до пункту 4 розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121. Така постанова, як рішення суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, може бути оскаржена в порядку статті 286 КАС України. За наслідками розгляду такої справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. 
Вирішуючи спір у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, суд загальної юрисдикції може встановити наявність у діях працівників патрульної поліції ознак очевидної протиправності, таких як: відсутність повноважень у працівника патрульної поліції на складання протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення, складання працівниками патрульної поліції протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення стосовно особи, яка не керувала транспортним засобом, тощо. Отже, очевидний характер протиправності дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції під час складання постанови про адміністративне правопорушення може бути встановлений судом загальної юрисдикції, зокрема й тоді, коли такі дії (бездіяльність, рішення) явно суперечать вимогам закону та порушують права, свободи або інтереси осіб, які звернулися до суду.
У наведеній категорії справ суд, з огляду на підстави позову, при вирішенні питання про те, чи мали дії або бездіяльність органів влади, їх посадових осіб, які становили втручання в право особи, ознаки свавільності, повинен оцінювати: чи були передбачені законом підстави (умови) для відповідних дій працівників поліції, чи були вони виправданими (необхідними) та пропорційними до конкретних обставин.
Втручання не буде свавільним, якщо: воно відбулося згідно із законом; воно переслідує легітимну мету і є пропорційним до цієї мети; воно є необхідним у демократичному суспільстві.
Отже при вирішенні спору про відшкодування шкоди суд може встановити протиправний характер дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції як обов`язковий елемент деліктної відповідальності за наявності ознак очевидної протиправності чи навіть свавільності таких дій.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі відповідності протоколу (у даній справі - постанови) про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції усіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень та за відсутності ознак свавільності таких дій, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не є фактом, який сам по собі підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських.
При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.
Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.03.2024 у справі № 308/4613/24 встановлено, що відповідачем не подано належних доказів вчинення ОСОБА_1 дій, що стали підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст. 121 КУпАП України та прийшов до висновку, що ОСОБА_1 безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим постанова поліції підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення – закриттю.
У вищезазначеному рішенні в справі № 308/4613/24 місцевим судом не встановлено, що закриття справи про адміністративне правопорушення відбулося через очевидну невідповідність постанови вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності. Доказів понесення душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків, необхідності додаткових зусиль для організації свого життя у період з 25.02.2024 (складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності) по 26.03.2024 (ухвалення судом рішення про скасування такої постанови) позивачем надано не було. 

       Висновки апеляційного суду

Ураховуючи те, що у спірних правовідносинах закриття справи про адміністративне правопорушення відбулося не через протиправні дії працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, колегія суддів вважає, що оскільки у справі не встановлено підстав, визначених статтею 1174 ЦК України для відшкодування шкоди (саме лише скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не є такою підставою), то у позивача не виникло право на відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову.
       Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та ухвалив судове рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, що, відповідно до ч. 1 п. 1,4 ст. 376 ЦПК України, є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову 
       Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.1, 4 ст. 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області – задовольнити.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2025 року – скасувати, та ухвалити нове судове рішення. 
У задоволені позову ОСОБА_1 до Держави України в особі державного органу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 28 серпня 2025 року.

Головуюча:         

Судді: