ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 липня 2025 року           справа №200/4720/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Компанієць І.Д., секретаря судового засідання Кобець К.В., за участю представника відповідача Голуб М. І., представника третьої особи  Согутовська О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 р. та додаткове рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 р.  у справі № 200/4720/24 (головуючий І інстанції Голубова Л.Б.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області, третя особа Головне управління ДПС в Одеській області   про  визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

                                                                  ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі – позивач, ОСОБА_1 ), звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі – відповідач, ГУДПС), третя особа Головне управління ДПС в Одеській області в якому просила: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 669/05-99-07-04 від 05 квітня 2024 року в частині покладення штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1647025,50 гривень.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року задоволено позовні вимоги, а саме суд: 
Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області № 669/05-99-07-04 від 05 квітня 2024 року в частині покладення штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1 647 025,50 гривень.
Стягнув з Головного управління ДПС у Донецькій області (ЄДРПОУ ВП 44070187) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з судового збору у розмірі 15140 гривень 00 копійок.
19.09.2024 представник позивача адвокат Дробчак Л.В. звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 211502,55 гривень, з яких: - 46800,00 гривень суми основної винагороди (гонорару); - 164702,55 гривень суми додаткової винагороди (гонорару успіху) за договором про надання правничої допомоги.
Додатковим рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року стягнуто з Головного управління ДПС у Донецькій області (ЄДРПОУ ВП 44070187) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду та додатковим рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог та задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення. 
В обґрунтування скарги зазначено, що відповідно до виписки за період з «02» вересня 2023 року по «08» березня 2024 року з рахунку ФОП ОСОБА_1 , в АТ КБ «ПриватБанк» та фіскальних чеків наданих позивачем до позовної заяви, існує розбіжність в сумах встановленого порушення, а саме, відповідно до: порушення встановлено при проведені фактичної перевірки на суму 1098017,00 грн.; сума згідно виписки за період з «02» вересня 2023 року по «08» березня 2024 року з рахунку ФОП ОСОБА_1 , в АТ КБ «ПриватБанк» складає 1083742,78 грн.; сума відповідно до фіскальних чеків наданих позивачем до позовної заяви складає 1094216 грн.
Тобто, суми між фактичною перевіркою та випискою з АТ КБ «ПриватБанк» складає 14274,22 грн., а між наданих позивачем фіскальних чеків РРО 3801 грн.
Скаржник щодо додаткового рішення суду зазначає, що в договір про надання правничої допомоги від 18.03.2024 вже наявне податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області № 669/05-99-07-04 від 05.04.2024 в якому визначено суму штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1647025,50 гривень. Даний договір є таким який взагалі не має юридичної сили та стягнення правничої допомоги з ГУ ДПС у Донецькій області є протиправним.
Листом від 19.03.2024 № 1002/7/15-32-07-06-07 ГУ ДПС у Одеській області направило матеріали перевірки до ГУ ДПС у Донецькій області для розгляду та вжиття заходів згідно вимог чинного законодавства України. На підставі листа ГУ ДПС у Донецькій області було 05.04.2024 прийнято спірне ППР № 669/05-99-07-04 з розрахунком штрафних санкцій.
Таким чином, позивач під час укладання договору про надання правничої допомоги від 18.03.2024 не міг бути обізнаним про те що, через 19 дні щодо останнього буде саме ГУ ДПС у Донецькій області складе ППР за № 669/05-99-07-04 та від 05.04.2024 та відповідно не міг бути обізнаним щодо суми штрафних санкцій.
Від третьої особи надійшли додаткові пояснення, в яких просив скасувати рішення суду та прийняте нове яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В поясненнях зазначено, зокрема, що  при винесенні зазначеного рішення судом були зроблені висновки з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку ГУ, деякі обставини справи не з`ясовані повно, об`єктивно та всебічно, а поверхнево без вивчення конкретних фактів та документальних доказів.
Зі змісту наказу Головного управління ДПС від 08.03.2024 № 2148-п вбачається, що  вказаний наказ наведеним вище вимогам податкового законодавства відповідає, як і приписам ч.2 ст.2 КАС України, що висуваються до рішень суб`єкта владних повноважень.
Головним управлінням ДПС в Одеській області не було допущено жодних порушень в ході прийняття наказу від 08.03.2024 № 2148-п щодо призначення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 , перевірка відбулась в рамках вимог, визначених законодавством.
Щодо висновків фактичної перевірки про встановленні порушення, зазначає, що у ході проведення фактичної перевірки були встановлені наступні правопорушення: не проведення контрольної розрахункової операції через ПРРО на Документ сформований в системі загальну суму 4683,0 грн. за навушники JbL Live Pro+ TWS White (додаток 1) чим порушено вимоги п. 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг», із змінами та доповненнями (далі- Закон №265); не проведення розрахункових операцій через ПРРО, невидача в паперовому вигляді та/або електронній формі відповідного розрахункового документу, що підтверджує виконання розрахункової операції на загальну суму 1089017,0 грн. згідно Х-звіту банківського терміналу за 08.03.2024, чим порушено суб`єктом господарювання пункти 1, 2 статті 3 Закону №265; ненадання банківських виписок за перевірений період в тому числі виписок, які підтверджують операції по еквайрингу (додаток 2), чим порушено пункт 85.2 статті 85 Податкового кодексу України (далі – ПК України).
Також зазначає, що пункт 1 статті 17 Закону №265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків: 1) непроведення розрахункової операції через РРО; 2) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки; 3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа. 
Перші два обов`язки суб`єкта господарювання випливають зі змісту пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, а третій - з пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР. Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення.
Предметом доказування у справах, пов`язаних із притягненням суб`єкта господарювання до відповідальності на підставі пункту 1 статті 17 Закону №265/95- ВР, є встановлення на підставі належних і допустимих доказів фактів, з якими контролюючий орган пов`язує допущення порушення суб`єктом господарювання вимог пункту 1 та/або 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.
У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, перевірці підлягають обставини безпосереднього здійснення розрахункової операції, однак, її не проведення через РРО, та/або здійснення розрахункової операції на більшу суму, ніж проведено через РРО.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі №500/6845/21.
З урахуванням вищевикладеного, податкове повідомлення-рішення № 669/05-99-07-04 від 05 квітня 2024 року в частині покладення штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1 647 025,50 гривень є повністю обґрунтованими.
Суд першої інстанції надав перевагу доводам позивача, не прийнявши до уваги доказів відповідача, що призвело до порушення принципів, закріплених у ст. 8 КАС України, щодо рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, що у свою чергу, призвело до порушення вимог ст. 72, 242 КАС України. Зокрема, судом першої інстанції не дотримана така основна засада судочинства, передбачена ст.129 Конституції України, як законність, що передбачає вирішення спору при правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.
Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу,  в яких просив залишити її без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду залишити без змін.
В обґрунтування зазначено, зокрема, що Головним управлінням ДПС в Одеській було складено акт фактичної перевірки № 005707 від 15 березня 2024 року, яким встановлено не проведення розрахункових операцій через ПРРО, невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції на загальну суму 1 098 017 грн. 00 коп., згідно х-звіту банківського терміналу за 08.03.2024р.
Отже, Головним управлінням ДПС в Одеській області, було встановлено наявність порушення порядку проведення розрахункових операцій, а саме: не проведення розрахункових операцій через ПРРО, та невидача в обов`язковому порядку розрахункових документів встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створених в паперовій та/або електронній формі.
Відповідні висновки зроблені контролюючим органом на підставі отриманого в ході проведення перевірки Х-звіту банківського терміналу за 08 березня 2024 року.
Головне управлінні ДПС у Донецькій області вказує, що суми між фактичною перевіркою та випискою з АТ КБ «ПриватБанк» складає 14 274,22 грн., а між наданих позивачем фіскальних чеків РРО 3 801 грн.
Апелянт стверджує про неналежність встановлення судом першої інстанції дійсних обставин справи, що стосуються розбіжностей у: сумі встановленій при проведені фактичної перевірки на підставі Х-звіту банківського термінала за 08 березня 2024 року (1 098 017,00 грн.); сумі згідно з випискою за період з 02 вересня 2023 року по 08 березня 2024 року з рахунку позивача в АТ КБ «ПриватБанк» (1 083 742,78 грн.); сумі фіскальних чеків наданих позивачем до позовної заяви (1 094 216 грн.).
При цьому, апелянт не заперечує щодо належності та допустимості долучених позивачем фіскальних чеків ПРРО, а також підтвердження ними проведення ФОП ОСОБА_1 , розрахункових операцій за період з 02 вересня 2023 року по 08 березня 2024 року з дотриманням вимог ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Так, п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з наступних обов`язків: проведення розрахункової операції через реєстратори розрахункових операцій, однак, на неповну суму покупки; не проведення розрахункової операції через реєстратори розрахункових операцій; невидача відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції; проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання. (Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 травня 2024 року у справі № 520/4564/23).
Перші два обов`язки суб`єкта господарювання походять зі змісту п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а третій – з п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення, за яке настає відповідальність за п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
При цьому, якщо звернути увагу на об`єктивну сторону складу правопорушення, а саме дії, які складають суть протиправної поведінки платника податків, то в контексті п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» відповідальність настає за дії, які за своєю суттю та способом спрямовані на приховування належного обліку здійсненої розрахункової операції з використанням реєстраторів розрахункових операцій.
Відповідачем у податковому повідомленні-рішенні № 669/05-99-07-04 від 05 квітня 2024 року ставиться у вину позивача порушення вимог п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», що виражається у не проведенні позивачем розрахункових операцій за Х-звітом банківського термінала № S1190JAQ від 08 березня 2024 року на суму 1 098 017,00 грн., через реєстратор розрахункових операцій та відповідній невидачі в обов`язковому порядку розрахункових документів.
Проте, позивачем було належним чином виконано вимоги п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», адже усі розрахункові операції згідно з отриманим контролюючим органом в ході проведення перевірки X-звітом банківського термінала № S1190JAQ від «08» березня 2024 року на суму 1 098 017,00 грн., були проведені через реєстратор розрахункових операцій, що підтверджується відповідними фіскальними чеками, що долучені до матеріалів справи та взяті до уваги судом першої інстанції.
Розрахункові операції згідно з X-звітом банківського термінала № S1190JAQ від 08 березня 2024 року на суму 1 098 017,00 грн., згідно із заключною випискою з рахунку позивача в АТ КБ «ПриватБанк», є розрахунковими операціями платника податків за період з 02 вересня 2023 року по 08 березня 2024 року.
Щодо тверджень апелянта про розбіжність в сумах відповідно до Х- звіту банківського термінала від 08 березня 2024 року та виписки з рахунку ФОП ОСОБА_1 , в АТ КБ «ПриватБанк» за період з 02 вересня 2023 року по 08 березня 2024 року, то Головним управлінням ДПС у Донецькій області не було враховано, що загальна сума згідно із заключною випискою з рахунку позивача в АТ КБ «ПриватБанк» за період з 02 вересня 2023 року по 08 березня 2024 року складає 1 098 017, 00 грн. (1 083 742,78 + 1,3% комісії банку за кожну транзакцію = 1 098 017, 00 грн.), що збігаються до копійки із даними X-звіту банківського термінала № S1190JAQ від 08 березня 2024 року (1 098 017, 00 грн.).
Тобто, різниця між даними до Х-звіту банківського термінала від 08 березня 2024 року та випискою з рахунку ФОП ОСОБА_1 , в АТ КБ «ПриватБанк» за період з 02 вересня 2023 року по 08 березня 2024 року, про яку вказує апелянт – зумовлена комісією АТ КБ «ПриватБанк» у сумі 1,3%, що справляється за кожну транзакцію, проведену із використанням банківського термінала.
З огляду на вказане, враховуючи, що розрахункові операції за X-звітом банківського термінала № S1190JAQ від 08 березня 2024 року – це розрахункові операції суб`єкта господарювання за період з 02 вересня 2023 року по 08 березня 2024 року, та беручи до уваги, що позивачем було проведено відповідні розрахункові операції через реєстратор розрахункових операцій, що підтверджується наданими фіскальними чеками, наявність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» – виключається, адже повністю спростовується дійсними матеріалами та обставинами справи.
Відповідач в апеляційній скарзі не спростовує висновки суду щодо необґрунтованості застосування відносно позивача штрафних санкцій саме у сумі 1 647 025, 50 грн.
К випадку встановлення розбіжності в сумі Х- звіту банківського термінала від 08 березня 2024 року (1 098 017,00 грн.) та сумі відповідно до фіскальних чеків долучених позивачем до позовної заяви (як зазначає відповідач – 1 094 216 грн.) – саме різниця у сумі 3 801,00 грн., могла становити основу для розрахунку штрафних санкцій, відповідно до п. 1 ст. 17 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Отже, застосування відносно позивача, на підставі податкового повідомлення-рішення № 669/05-99-07-04 від 05 квітня 2024 року штрафних санкцій саме у сумі 1 647 025, 50 грн., є необґрунтованим, незаконним, що з урахуванням наданих позивачем доказів (фіскальних чеків проведених через ПРРО розрахункових операцій) стало підставою для скасування відповідного податкового повідомлення-рішення.
Порушення, передбачене п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» є похідним від порушення, передбаченого п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Ураховуючи відсутність у діях позивача порушень вимог п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Донецьким окружним адміністративним судом було прийнято законне та обґрунтоване рішення від 12 вересня 2024 року у справі № 200/4720/24, яким скасовано податкове повідомлення-рішення № 669/05-99-07-04 від 05 квітня 2024 року, в частині покладення штрафних (фінансових) санкцій на суму 1 647 025, 50 грн., а подана апеляційна скарга належним чином не спростовує висновки суду першої інстанції, а тому не підлягає задоволенню.
Також, представник позивача зазначає, що ним було встановлено допущення технічної описки у договорі про надання правничої допомоги, що укладався із ФОП ОСОБА_1 .
Так, 18 березня 2024 року, між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Дробчак Людмилою Володимирівною було укладено перший договір про надання правничої допомоги № б/н, з метою надання ФОП ОСОБА_1 правничої допомоги в ході проведення Головним управлінням ДПС в Одеській області податкової перевірки. 
09 квітня 2024 року, після встановлення факту прийняття Головним управлінням ДПС у Донецькій області податкового повідомлення-рішення № 669/05-99-07-04 від 05 квітня 2024 року та отримання його копії, між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Дробчак Людмилою Володимирівною було укладено договір про надання правничої допомоги № б/н.
Тобто, у договорі про надання правничої допомоги № б/н, що був фактично укладений між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Дробчак Людмилою Володимирівною 09 квітня 2024 року (після встановлення факту прийняття Головним управлінням ДПС у Донецькій області податкового повідомлення-рішення № 669/05-99-07-04 від 05 квітня 2024 року та отримання його копії) було допущено технічну описку у даті його укладення («18 березня 2024 року», при правильній «09 квітня 2024 року»). 
Вказана описка сталась внаслідок використання адвокатом Дробчак Л.В., при підготовці договору шаблону договору про надання правничої допомоги, що використовувався при підписанні 18 березня 2024 року першого договору про надання правничої допомоги із ФОП ОСОБА_1 .
06 грудня 2024 року, під час підготовки до апеляційного розгляду у справі № 200/4720/24 (провадження № 850/7256/24) та в результаті ознайомлення із текстом апеляційної скарги відповідача Головного управління ДПС у Донецькій області на додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року, вказана технічна описка була виявлена представником позивача.
06 грудня 2024 року, між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Дробчак Людмилою Володимирівною було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги № б/н 09 квітня 2024 року (невірна (виправлена) дата – 18 березня 2024 року), за п. 1.1. якої «… враховуючи допущення описки у даті вказаного договору про надання правничої допомоги № б/н від 18 березня 2024 року, що був фактично укладений 09 квітня 2024 року у м. Харкові, між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Дробчак Людмилою Володимирівною, Сторони дійшли згоди внести зміни, виправивши дату його укладення із неправильної «18 березня 2024 року», на правильну «09 квітня 2024 року»…».
Отже, станом на момент апеляційного розгляду, вказана технічна описка у договорі про надання правничої допомоги № б/н від 09 квітня 2024 року (невірна (виправлена) дата – 18 березня 2024 року), на підставі якого проводились розрахунки гонорару представника позивача у межах справи № 200/4720/24 та на підставі якого приймалось оскаржуване додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року – була виправлена за згодою сторін адвоката Дробчак Людмили Володимирівни та ФОП ОСОБА_1 , докази чого долучають до відзиву на апеляційну скаргу.
Сам факт допущення описки у даті договору про надання правничої допомоги № б/н від 09 квітня 2024 року, укладеного між адвокатом Дробчак Людмилою Володимирівною та ФОП ОСОБА_1 , на підставі якого проводились розрахунки та оплата гонорару адвоката у справі № 200/4720/24, жодним чином не змінює: факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу, у зв`язку із судовим оскарженням податкового повідомлення-рішення № 669/05-99-07-04 від 05 квітня 2024 року; перелік та якість послуг, що були надані адвокатом ФОП ОСОБА_1 , у ході судового оскарження податкового повідомлення-рішення № 669/05-99-07-04 від 05 квітня 2024 року; проведених між позивачем та адвокатом Дробчак Л.В., розрахунків гонорару адвоката за надані послуги та належне підтвердження їх оплати.
Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.
Представник позивача у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, про що зазначено в акті фактичної перевірки від 18.03.2024 №9807/15/05/РРО/ НОМЕР_2 .
Головними державними інспекторами відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС в Одеській області Багмутом Олександром Миколайовичем та Яковенком Денисом Юрійовичем було проведено фактичну перевірку господарської одиниці магазин “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, в якому позивач здійснює підприємницьку діяльність, та який знаходиться за адресою: м. Одеса, провулок Чайковського, 14, наслідки якої викладені в акті (довідці) №9807/15/05/РРО/363140205 від 18 березня 2024 року. 
В акті зазначено, що початок перевірки – 08 березня 2024 року, закінчено перевірку – 15 березня 2024 року.
Фактичну перевірку було проведено на підставі наказу № 2148-п від 08 березня 2024 року та направлень на перевірку № 4149/15-32-07-06-15, № 4148/15-32-07-06-15 від 08 березня 2024 року.
Перевірку було здійснено в присутності уповноваженої особи, яка здійснювала розрахункові операції – продавця ОСОБА_3 , яка підписала акт перевірки від імені суб`єкта господарювання.
Зазначені документи: наказ № 2148-п від 08 березня 2024 року та направлення на перевірку № 4149/15-32-07-06-15, № 4148/15-32-07-06-15 від 08 березня 2024 року містять всі встановлені законодавством необхідні реквізити.
Перевіркою встановлено наступні порушення:
1) не проведення контрольної розрахункової операції через ПРРО на загальну суму 4683,0 грн. за навушники JbL Live Pro+ TWS White (додаток 1) чим порушено вимоги п. 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг”, із змінами та доповненнями; 
2) не проведення розрахункових операцій через ПРРО, невидача в паперовому вигляді та/або електронній формі відповідного розрахункового документу, що підтверджує виконання розрахункової операції на загальну суму 1089017,0 грн. згідно Х-звіту банківського терміналу за 08.03.2024 р., чим порушено суб`єктом господарювання пункти 1, 2 статті 3 Закону №265; 
3) ненадання банківських виписок за перевірений період в тому числі виписок, які підтверджують операції по еквайрингу (додаток 2), про що було складено відповідні Акти про ненадання у визначений у запиті строк (надання не в повному обсязі, відмови від надання) платником податків документи для перевірки від 12.03.2024 №1315/15-32-07-06-17, від 13.03.2024 №1329//15-32-07-06-17, від 18.03.2024 №1445//15-32-07-06-17, чим порушено пункт 85.2 статті 85 Податкового кодексу України (далі – ПК України).
Згідно з висновками акту фактичної перевірки встановлено порушення вимог п. 1, 2 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, п. 85.2 ст. 85 ПК України. 
Головним управлінням ДПС у Донецькій області, на підставі акту фактичної перевірки №9807/15/05/РРО/ НОМЕР_2 від 18 березня 2024 року, було прийнято: 
1) податкове повідомлення-рішення № 669/05-99-07-04 від 05 квітня 2024 року, яким застосовано відносно ФОП ОСОБА_1 за порушення п. 1, 2 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1  651 708 гривень 50 копійок, яке позивач оскаржує в частині накладення штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1  647 025 гривень 50 копійок; 
2) податкове повідомлення-рішення № 664/05-99-07-04 від 05 квітня 2024 року, яким застосовано відносно ФОП ОСОБА_1 за порушення ст. 44, п. 85.2 ст. 85 ПК України штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1020 гривень 00 копійок, яке не оскаржується позивачем.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеіралах справи докази спростовують порушення позивачем пункту 1, 2, частини 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, встановлені актом фактичної перевірки. Порушення, передбачене пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону №265/95-ВР є похідним від порушення, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, отже також не знайшло свого підтвердження, та дійшов до висновку щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 669/05-99-07-04 від 05 квітня 2024 року в частині штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1  647 025,50 гривень.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Спірним питанням даної справи є порушення позивачем пунктів 1, 2, частини 1 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, встановлене актом фактичної перевірки №9807/15/05/РРО/363140205 від 18 березня 2024 року. 
Відповідно до п.177.10 ст.177 ПК України, фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.
Облік доходів і витрат від виробництва та реалізації власної сільськогосподарської продукції ведеться окремо від обліку доходів і витрат від здійснення інших видів господарської діяльності.
Типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат, та порядок ведення такого обліку визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".
Згідно з вимогами статті 44 ПК України для  цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
За положенням п. 85.2 ст. 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При цьому великий платник податків на запит контролюючого органу зобов`язаний також надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" копії таких документів, що створюються ним в електронній формі з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, не пізніше двох робочих днів, наступних за днем отримання запиту.
Для платників податків, які відповідно до цього пункту зобов`язані надавати інформацію в електронному вигляді, загальний формат та порядок подачі такої інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. У разі невстановлення електронного формату та порядку надання такої інформації платник податків звільняється від обов`язку подання її в електронній формі.
Для проведення електронної перевірки платник податків забезпечує подання до контролюючого органу засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" документів, які відповідно до цього Кодексу пов`язані з обчисленням та сплатою податків і зборів(якщо такі документи створюються таким платником податків в електронній формі та зберігаються на машинних носіях інформації). Загальний формат та порядок подання такої інформації встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Отже, наведеними нормами передбачено обов`язок платника податків вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів та надавати посадовим особам контролюючого органу документи, необхідні для проведення контролюючим органом перевірки, крім випадків їх виїмки або іншого вилучення правоохоронними органами.
У постановах від 29 травня 2020 року у справі №826/27811/15, від 6 серпня 2019 року у справі №160/8441/18 Верховний Суд сформулював такий висновок. Надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначаються Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Відповідно до статті 2 Закону №265/95-ВР, реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для виконання платіжних операцій. До реєстраторів розрахункових операцій належать: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.
Розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.
Розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.
Денний звіт - документ встановленої форми, створений у паперовій та/або електронній формі реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, що містить інформацію про денні підсумки розрахункових операцій, проведених з його застосуванням.
За змістом статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:
- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок. Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється (пункт 1);
- надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти) (пункт 2).
- щоденно створювати у паперовій та/або електронній формі реєстраторами розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) або програмними реєстраторами розрахункових операцій фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій (пункт 9);
Згідно з статтею 8 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Форма, зміст та порядок ведення розрахункових документів, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій при здійсненні операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Національним банком України.
За пунктом 1 статті 17 Закону, за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) -  за кожне наступне вчинене порушення.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що пункт 1 статті 17 Закону №265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків: 1) непроведення розрахункової операції через РРО; 2) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки; 3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа. Перші два обов`язки суб`єкта господарювання випливають зі змісту пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, а третій – з пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР. Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення.
Предметом доказування у справах, пов`язаних із притягненням суб`єкта господарювання до відповідальності на підставі пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР, є встановлення на підставі належних і допустимих доказів фактів, з якими контролюючий орган пов`язує допущення порушення суб`єктом господарювання вимог пункту 1 та/або 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.
У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, перевірці підлягають обставини безпосереднього здійснення розрахункової операції, однак, її непроведення через РРО, та/або здійснення розрахункової операції на більшу суму, ніж проведено через РРО.
У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону №265/95-ВР перевірці підлягають як обставини видачі/невидачі розрахункового документа, так і обставини відповідності такого вимогам щодо форми і змісту.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02 лютого 2023 року справа №500/6845/21.
Зі спірного податкового повідомлення-рішення, яке є предметом розгляду у суді апеляційної інстанції вбачається, що позивача притягнуто до фінансової відповідальності за невиконання обов`язків, встановлених пунктом 1 та 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.
Так, до розрахункового документу встановлюються певні вимоги щодо відтворення його змісту. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2002 № 199 “Про затвердження вимог щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій та вимог щодо забезпечення виконання фіскальних функцій програмними реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування” (далі – Постанова № 199) затверджено вимоги щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування.
Пунктом 2 Постанови № 199 передбачено наступне: Z-звіт - денний звіт з обнуленням інформації в оперативній пам`яті та внесенням її до фіскальної пам`яті реєстратора; X-звіт - денний звіт без обнулення інформації в оперативній пам`яті реєстратора; зміна - період роботи реєстратора від реєстрації першої розрахункової операції після виконання Z-звіту до виконання наступного Z-звіту; фіскальний номер - власний номер реєстратора, визначений відповідно до встановлених правил, який надається органом державної податкової служби під час реєстрації відповідного реєстратора.
Пунктом 11 Постанови № 199 встановлено, що реєстратор повинен забезпечувати формування та друкування таких звітів: X-звіту; Z-звіту; звіту про реалізовані товари (надані послуги); періодичних (повного, скороченого); копій документів, що зберігаються у носії контрольної стрічки в електронній формі, за допомогою механізму друку реєстратора.
Згідно з пунктами 12-13 Постанови № 199 формування X-звіту, звіту про реалізовані товари (надані послуги) та періодичних звітів повинно виконуватися без обнулення регістрів денних підсумків оперативної пам`яті.
Формування Z-звіту повинно виконуватися у такій послідовності: друкування фіскального звітного чека і занесення інформації до фіскальної пам`яті; обнулення регістрів денних підсумків оперативної пам`яті; створення в електронній формі та внесення інформації Z-звіту до носія контрольної стрічки в електронній формі; друкування інформації, що підтверджує обнулення регістрів денних підсумків оперативної пам`яті та дійсність фіскального звітного чека.
Таким чином, перед початком нової робочої зміни реєстратора розрахункових операцій належить сформувати Z-звіт попередньої зміни, яким слід обнулити інформацію в оперативній пам`яті реєстратора, період формування Z-звіту не може перевищувати 24 годин з моменту відкриття зміни. X-звіт - звіт про реалізовані товари (надані послуги) та періодичних звітів має виконуватися без обнулення регістрів денних підсумків оперативної пам`яті.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що фіскальний звітний чек – це Z-звіт реєстратора розрахункових операцій, яким має бути закрита зміна реєстратора, під час створення якого, інформація про обсяг виконаних розрахункових операцій протягом зміни заноситься до фіскальної пам`яті реєстратора розрахункових операцій або фіскального сервера контролюючого органу. 
Наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 2012 року №1057, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2012 року за №1743/22055, затверджено Порядок передачі інформації від реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій дротовими або бездротовими каналами зв`язку до органів Державної податкової служби України (далі – Порядок).
У пункті 1.2 Порядку визначено:
- система зберігання і збору даних РРО (далі - СЗЗД РРО) - загальнодержавна система, призначена для збору даних РРО та передачі цих даних до системи обліку даних РРО в ДПС за технологією зберігання і збору даних РРО для Державної податкової служби України;
- система обліку даних РРО (далі - СОД РРО) - інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених реєстраторами розрахункових операцій і програмними реєстраторами розрахункових операцій), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів.
Відповідно до пункту 1.7 Порядку суб`єкти  господарювання, які використовують ПРРО, повинні передавати до органів ДПС по дротових або бездротових каналах зв`язку інформацію у формі електронних копій розрахункових документів, електронних фіскальних звітів, електронних фіскальних звітних чеків та іншу інформацію, необхідну для обліку роботи ПРРО фіскальним сервером контролюючого органу, яка створюється засобами таких ПРРО.
Пунктами 2.1, 2.2 Порядку визначено, що СЗЗД РРО базується на технології зберігання і збору даних РРО для органів ДПС, розробленої Національного банку. Складовими компонентами СЗЗД РРО, яка використовує таку технологію, є: РРО з КСЕФ; РРО, що друкують контрольну стрічку з модемом; інформаційні еквайри; ЦКММ; ЦІ МБ РРО; комплекс первинної обробки даних РРО, який забезпечує декриптування і перевірку контрольно-звітної інформації, що формується РРО, та оперативне збереження зазначеної інформації для подальшої передачі до СОД РРО.
СЗЗД РРО забезпечує збір та внесення даних РРО у бази даних СОД РРО у такому вигляді, в якому дані сформовані в РРО, перевірку цілісності і незмінності даних та ідентифікацію РРО засобами НСМЕП.
За розділом VІ Порядку, передача даних ПРРО до органу ДПС, здійснюється шляхом їх подання засобами телекомунікацій до фіскального сервера контролюючого органу (далі - фіскальний сервер) у порядку, встановленому статтею 7 Закону. 
Отже, вся інформація, яка зазначається у фіскальному чеку, технічно дублюється в електронній копії, що надходить до податкового органу.
Аналогічний висновок сформований Верховним Судом у постанові від 09 вересня 2024 року у справі № 280/6832/23, від 20 листопада 2024 року у справі № 440/9859/23.
Як слідує з матеріалів справи, працівниками третьої особи порушення пунктів 1, 2, частини 1 статті 3 Закону №265/95-ВР було встановлено на підставі Х-звіту, знятого з банківського терміналу S1190JAQ від 08 березня 2024 року, який не містить періоду за який він знятий, однак містить вказівку про кількість платежів – 118, на загальну суму 1098017,00 грн. на дату – 08 березня 2024 року та час – 13:15:51.
У пункті 2.1.9 акту фактичної перевірки позивача вказано, що фіскальний номер програмного реєстратора розрахункових операцій позивача - 4000498239, дата реєстрації – 02.05.2023 року.
Відповідно до наданих позивачем  фіскальних чеків на суму 1 098 017,00 грн. за період з 02 вересня 2023 року по 08 березня 2024 року (т.1 а.с. 62-172) ФН ПРРО вони  також містять номер- 4000498239, що збігається з вищевказаним номером програмного реєстратора розрахункових операцій
Тобто, на сервері контролюючого органу наявна інформація про фіскальні звітні чеки на суму 1  098 017,00 грн., що спростовує порушення позивачем пунктів 1, 2, частини 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, встановлені актом фактичної перевірки.
Порушення, передбачене пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону №265/95-ВР є похідним від порушення, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №265/95-ВР.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що фіскальні звітні чеки на суму 1  098 017,00 грн. у розумінні абзацу 28 статті 2   Закону №265/95-ВР є документами встановленої форми, створеними у паперовій та/або електронній формі (електронний фіскальний звітний чек) реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, що містить дані денного звіту, під час створення якого інформація про обсяг виконаних розрахункових операцій заносяться відповідно до фіскальної пам`яті реєстратора розрахункових операцій або фіскального сервера контролюючого органу. 
Щодо посилання скаржника на розбіжність суми між випискою за період з «02» вересня 2023 року по «08» березня 2024 року з рахунку ФОП ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» та фіскальних чеків наданих позивачем до позовної заяви, колегія суддів зазначає, що як вірно зазначено позивачем, загальна сума згідно із заключною випискою з рахунку позивача в АТ КБ «ПриватБанк» за період з 02 вересня 2023 року по 08 березня 2024 року складає 1 098 017, 00 грн. (1 083 742,78 грн сума згідно з випискою  + 1,3% комісії банку за кожну транзакцію = 1 098 017, 00 грн), що збігаються до копійки із даними X-звіту банківського термінала № S1190JAQ від 08 березня 2024 року (1 098 017, 00 грн). Отже, різниця між даними до Х-звіту банківського термінала від 08 березня 2024 року та випискою з рахунку ФОП ОСОБА_1 , в АТ КБ «ПриватБанк» за період з 02 вересня 2023 року по 08 березня 2024 року, зумовлена комісією АТ КБ «ПриватБанк» у сумі 1,3%, що справляється за кожну транзакцію, проведену із використанням банківського термінала.  Зазначені обставини не спростовуються відповідачем. Також, у разі встановлення розбіжності в сумі Х- звіту банківського термінала від 08 березня 2024 року (1 098 017,00 грн.) та сумі відповідно до фіскальних чеків долучених позивачем до позовної заяви (1 094 216 грн.) – саме різниця у сумі 3 801,00 грн., могла становити основу для розрахунку штрафних санкцій, відповідно до п. 1 ст. 17 Закону
Суд зазначає, що відповідачем факт вчинення позивачем даного порушення не підтверджено належними доказами.
На підставі викладеного, відсутні підстави вважати, що позивачем допущено порушення пункту 1 та 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР, що обумовлює висновок про відсутність підстав для застосування до позивача штрафних санкцій на підставі пункту 1 абзацу 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР.
Щодо посилання апелянта на порушення позивачем вимог ПК України щодо подання всіх документів до перевірки, та відповідно відсутності підстав для врахування їх судом, як належних доказів, суд зазначає наступне.
Пунктом 44.6 статті 44 ПК України встановлено, що  у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Відповідно до частини 1 пункту 85.2 статті 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При цьому великий платник податків на запит контролюючого органу зобов`язаний також надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" копії таких документів, що створюються ним в електронній формі з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, не пізніше двох робочих днів, наступних за днем отримання запиту.
Для платників податків, які відповідно до цього пункту зобов`язані надавати інформацію в електронному вигляді, загальний формат та порядок подачі такої інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. У разі невстановлення електронного формату та порядку надання такої інформації платник податків звільняється від обов`язку подання її в електронній формі.
Згідно з пунктом 85.9 статті 85 ПК України, у  разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов`язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів.
Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів, або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу.
У разі якщо документи, зазначені в абзаці першому цього пункту, було вилучено правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.
Обов`язок платника податків зберігати первинні документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з обов`язком контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі, перш за все, таких документів. Не надання платником податків відповідних документів прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК до їх відсутності
У постанові від 08 листопада 2021 року у справі №640/21601/19 Верховний Суд сформулював висновок, відповідно до якого в частині ненадання документів під час здійснення податкового контролю склад вказаного правопорушення полягає саме в поведінці платника податків, направленої на ухилення ним від виконання обов`язку з надання контролюючим органам оригіналів чи копій документів на їх законну вимогу, тим самим створюючи перешкоди для здійснення податкового контролю. У той же час у разі відсутності підстав для висновку про створення перешкод у його здійсненні, в тому числі шляхом ухилення від надання документів чи їх копій, зокрема через поважні та об`єктивні причини, поведінку платника податків не можна кваліфікувати як таку, що утворює склад правопорушення.
Верховний Суд у справі № 420/13197/20 постанова від 27.04.2022 зазначив, що якщо рішення контролюючого органу мотивоване саме ненаданням платником податків на вимогу контролюючого органу первинних документів, адміністративний суд, виходячи з окреслених процесуальним законом меж судового доказування, повинен перевірити і враховувати такі обставини й винятки з них при вирішенні спору.
Так у постановах від 08 серпня 2019 року у справі №802/1069/13-а, від 01 квітня 2020 року у справі №640/637/19 Верховний Суд висловив позицію про те, що законодавцем передбачено право платника податків надати контролюючому органу документи, які були відсутні під час перевірки. При цьому, якщо платник податків у запереченнях на акт перевірки посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, до прийняття рішення за результатами такої перевірки це зумовлює обов`язок податкового органу щодо призначення та проведення позапланової перевірки.
При цьому, суд не може обмежити право платника податків довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків контролюючого органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.
Аналогічна правова позиції викладена у постанові Верховного Суду від 24 вересня 2019 року №804/14/15, від 16 лютого 2021 року у справі № 820/7105/16, від 24 березня 2021 року у справі № 820/2867/16, від 24 лютого 2020 року у справі №440/4443/18, від 27 квітня 2022 року у справі №420/13197/20.
Частиною 1-2 статті 77 КАС України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Верховний Суд у постановах від 24.02.2020 справа №440/4443/18, від 27.04.2022 справа №420/13197/20, від 24 квітня 2025 року справа № 520/13695/2020,  виснував, що суд не може обмежити право платника податків довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Колегія суддів зазначає, що позивачем надані до суду первинні документи та їх копії які належним чином засвідченні. Відповідач сумнівів в достовірності та відповідності наданих документів не висловлював. 
Таким чином, заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню, а податкове повідомлення – рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо стягнення з відповідача сум судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Загальний порядок розподілу судових витрат урегульовано статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За частиною 7, 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Стаття 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Положення частин 1 та 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України , кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
На підтвердження складу та розміру витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17).
Так, суд вирішуючи питання про розподіл судових витрат, має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.11.2021 року у справі № 910/7586/19 щодо вирішення питання стягнення витрат на правничу допомогу у склад якої включено витрати на участь адвоката у судовому засіданні, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.
У цій постанові Верховний Суд указував, що беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому паралельно, вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час.
Позивач просив стягнути з відповідача суму витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 211502,55 гривень, з яких: - 46800,00 гривень суми основної винагороди (гонорару); - 164702,55 гривень суми додаткової винагороди (гонорару успіху) за договором про надання правничої допомоги.
Суд першої інстанції, керуючись принципами справедливості та верховенства права, критерієм розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу, дійшов до висновку, що відшкодуванню підлягають у розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.
Колегія суддів зазначає, що в підтвердження понесених витрат, позивачем до суду першої інстанції було подано документи в підтвердження понесених витрат.
Так, між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та адвокатом Дробчак Людмилою Володимирівною 18.03.2024 укладено договір про надання правничої допомоги.
Відповідно до п. 1.1. Договору про надання правничої допомоги, Адвокат зобов`язується за дорученням Клієнта в обсязі та на умовах, передбаченим цим Договором, надавати правничу допомогу, здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси Клієнти у будь-якому органі, підприємстві, установі, організації, незалежно від форми власності, а також перед їх посадовими та службовими особами під час здійснення будь-яких контролюючих заходів та перевірок.
Згідно п. 3.1. Договору про надання правничої допомоги, послуги з надання Адвокатом правничої допомоги є платними та гонорар Адвоката складаються з основної та додаткової винагороди (гонорару успіху). Вартість основної винагороди адвоката складає собою вартість виконаних робіт/наданих послуг адвоката з досудового врегулювання спору, пов`язаного із прийняттям податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області № 669/05-99-07-04 від 05.04.2024 року, так і його судового оскарження, що розраховуються відповідно до Рекомендованих ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням № 13/1/7 на засіданні Ради адвокатів Харківської області від 21.07.2021 року, з якими Клієнт ознайомлений перед підписанням цього Договору. Гонорар Адвоката сплачується Клієнтом протягом 10 днів з моменту підписання відповідного Акта приймання передачі виконаних робіт за кожен випадок надання правничої допомоги (п.п. 3.3.2. п. 3.3. Договору).
Пунктом 3.2. Договору про надання правничої допомоги встановлено, що окрім наведеної у п. 3.1. основної винагороди – вартості виконаних робіт/наданих послуг адвоката, у випадку вирішення судового спору на користь Клієнта, на підставі підготовленої Адвокатом позовної заяви та ухвалення судового рішення, яким буде скасоване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області № 669/05-99-07-04 від 05.04.2024 року в частині покладення штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1647025,50 гривень, Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату гонорар успіху (додаткову винагороду) у розмірі 10% від суми застосованих штрафних (фінансових) санкцій, розмір якого дорівнює 164702,55 гривень. Додаткова винагорода Адвоката (гонорар успіху) сплачується Клієнтом після набрання рішенням суду законної сили. У разі апеляційного та касаційного перегляду рішення суду – гонорар успіху сплачується Клієнтом після перегляду рішення суду у судах апеляційної та касаційної інстанцій та ухваленням у справі остаточного рішення відповідно до вимог діючого процесуального законодавства України (п. 3.4. Договору).
01.05.2024 між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Дробчак Л.В. було підписано акт приймання передачі виконаних робіт № 01-01/05-2024, відповідно до якого Адвокат передав, а Клієнт оплатив та прийняв наступні роботи та послуги: 1) Підготовка та подання адвокатського запиту вих.№ 21-33/04-2024 від 02.04.2024 року до ГУ ДПС у Донецькій області – 2000,00 гривень; 2) Підготовка, написання та подання скарги до ДПС України про перегляд податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області № 669/05-99-07-04 від 05.04.2024 року – 3500,00 гривень. Підписанням цього акту, сторони підтверджують, що послуги та роботи, згідно з Договором про надання правничої допомоги від 18.03.2024 року виконані якісно, розрахунки проведені у повному обсязі, а сторони не мають претензій одна до одної.
Факт оплати наданих послуг на підставі акта приймання передачі виконаних робіт № 01-01/05-2024 від 01.05.2024, підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 02-01/05-2024 від 01.05.2024 про прийняття від ФОП ОСОБА_1 суми у розмірі 5500,00 гривень.
03.08.2024 між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Дробчак Л.В. було підписано акт приймання передачі виконаних робіт № 01-01/08-2024, відповідно до якого Адвокат передав, а Клієнт оплатив та прийняв наступні роботи та послуги: 1) Підготовка, написання та подання до Донецького окружного адміністративного суду позовної заяви про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області № 669/05-99-07-04 від 05.04.2024 року, в частині покладених санкцій в сумі 1647025,50 гривень – 23100,00 гривень. Підписанням цього акту, сторони підтверджують, що послуги та роботи, згідно з Договором про надання правничої допомоги від 18.03.2024 року виконані якісно, розрахунки проведені у повному обсязі, а сторони не мають претензій одна до одної.
Факт оплати наданих послуг на підставі акта приймання передачі виконаних робіт № 01-01/08-2024 від 03.08.2024, підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 02-01/08-2024 від 03.08.2024 про прийняття від ФОП ОСОБА_1 суми у розмірі 23100,00 гривень.
05.09.2024 між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Дробчак Л.В. було підписано акт приймання передачі виконаних робіт № 01-01/09-2024, відповідно до якого Адвокат передав, а Клієнт оплатив та прийняв наступні роботи та послуги: 1) Підготовка, написання та подання до Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/4720/24 відповіді на відзив ГУ ДПС у Донецькій області на позовну заяву про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області № 669/05-99-07-04 від 05.04.2024, в частині покладених санкцій в сумі 1647025,50 гривень – 6300,00 гривень; 2) Підготовка, написання та подання до Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/4720/24 заяви про надання доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення – 2100,00 гривень; 3) Підготовка, написання та подання до Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/4720/24 заяви про проведення підготовчого провадження без участі позивача та її представника – 1400,00 гривень. Підписанням цього акту, сторони підтверджують, що послуги та роботи, згідно з Договором про надання правничої допомоги від 18.03.2024 року виконані якісно, розрахунки проведені у повному обсязі, а сторони не мають претензій одна до одної.
Факт оплати наданих послуг на підставі акта приймання передачі виконаних робіт № 01-01/09-2024 від 05.09.2024, підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 02-01/09-2024 від 05.09.2024 про прийняття від ФОП ОСОБА_1 суми у розмірі 9800,00 гривень.
13.09.2024 між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Дробчак Л.В. було підписано акт приймання передачі виконаних робіт № 01-02/09-2024, відповідно до якого Адвокат передав, а Клієнт оплатив та прийняв наступні роботи та послуги: 1) Підготовка, написання та подання до Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/4720/24 заяви про проведення підготовчого провадження без участі позивача та її представника – 1400,00 гривень; 2) Підготовка та написання заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 200/4720/24 – 7000,00 гривень. Підписанням цього акту, сторони підтверджують, що послуги та роботи, згідно з Договором про надання правничої допомоги від 18.03.2024 року виконані якісно, розрахунки проведені у повному обсязі, а сторони не мають претензій одна до одної.
Факт оплати наданих послуг на підставі акта приймання передачі виконаних робіт № 01-02/09-2024 від 13.09.2024, підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 02-02/09-2024 від 13.09.2024 про прийняття від ФОП ОСОБА_1 суми у розмірі 8400,00 гривень.
Згідно реєстру витрат на професійну правничу допомогу № 01/01-09/2024 від 13.09.2024 загальна вартість наданих послуг адвоката складає 46800,00 гривень.
Як зазначалось, вирішуючи спір щодо розміру витрат правничої допомоги, суд виходив з критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та на думку, суду дійшов до вірного висновку щодо зменшення їх розміру. При цьому, законодавство вимагає документального підтвердження та доведення витрат, при цьому не встановлює вичерпного чи обов`язкового переліку документів які необхідні надати, вказаний доказ не обов`язковим для підтвердження понесених судових витрат.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.
За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.11.2021 у справі № 910/7586/19 щодо вирішення питання стягнення витрат на правничу допомогу у склад якої включено витрати на участь адвоката у судовому засіданні, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року по справі 922/1964/21 також зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Таким чином, керуючись принципами справедливості, критерієм розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відшкодуванню підлягають 8500 грн.
Щодо посилання скаржника на ту обставину, що зважаючи на дату податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області № 669/05-99-07-0 в якому було визначено суму штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1647025,50 гривень, позивач під час укладання договору про надання правничої допомоги від 18.03.2024 не міг бути обізнаним про те що, через 19 дні щодо останнього буде саме ГУ ДПС у Донецькій області складе ППР  від 05.04.2024 та відповідно не міг бути обізнаним щодо суми штрафних санкцій, а отже на думку скаржника даний договір є таким який взагалі не має юридичної сили, є протиправним та не може свідчити про право позивача на стягнення судових витрат, колегія суддів зазначає, що допущенна помилка або описка, у даному випадку у зазначенні дати договору, не може бути підставою для відмови у відшкодуванні реально понесених стороною судових витрат. 
Посилаючись на вищезазначені обставини, скаржник жодним чином не спростовує сам факт надання представником позивача відповідних послуг.
Також, матеріали справи містять: перший договір про надання правничої допомоги № б/н від 18 березня 2024 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Дробчак Людмилою Володимирівною; додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги № б/н від 09 квітня 2024 року, укладену між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Дробчак Людмилою Володимирівною.
Після встановлення факту допущення описки у даті договору описка була виправлена додатковою угодою між сторонами від 06 грудня 2024 року.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

                                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 р. та додаткове рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 р.  у справі № 200/4720/24 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 р. у справі № 200/4720/24 - залишити без змін.
Додаткове рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 р.  у справі № 200/4720/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту. 
Повне судове рішення складено та підписано 30 липня 2025 року

Головуючий - суддя                                                                                 Е.Г. Казначеєв

суддя                                                                                                         А.В. Гайдар

суддя                                                                                                          І.Д. Компанієць