ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
01 вересня 2025 року                  
м. Київ
 
справа № 712/10063/21
провадження № 61-18385св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього  ОСОБА_3 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Черкаської райдержадміністрації, Черкаська районна державна нотаріальна контора, Сагунівська сільська рада,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року у складі колегії суддів:Карпенка О. В., Гончар Н. І., Василенко Л. І.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах  ОСОБА_3 , треті особи: служба у справах дітей Черкаської райдержадміністрації, Черкаська районна державна нотаріальна контора, Сагунівська сільська рада, про визнання заповіту недійсним.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_4 , який на момент смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті батька відкрилася спадщина - житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за вказаною адресою. У межах шести місяців з дня відкриття спадщини вона як його дочка та ОСОБА_5 , яка є матір`ю та законним представником ОСОБА_3 , 2006 року народження, звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. На підставі вказаних заяв заведена спадкова справа. При зверненні до державного нотаріуса Панчішина Н. В. подала заповіт ОСОБА_4 , посвідчений 15 листопада 2017 року секретарем виконкому Сагунівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 124, згідно з яким ОСОБА_4 заповідав усе своє майно ОСОБА_3 , 2006 року народження, який є онуком другої дружини батька - ОСОБА_6 . ОСОБА_5 , мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Після її смерті піклувальником ОСОБА_7 є ОСОБА_2 .
Заповіт був вчинений її батьком не з власної волі, а під тиском дружини Таїсії, проти його справжньої волі, внаслідок застосування до нього фізичного чи психічного тиску. Дійсність заповіту позивач ставить під сумнів та вважає його недійснимяк такий, що вчинений під впливом насильства або погрози, а тому, посилаючись на норми статті 231 ЦК України, звернулася до суду з указаним позовом.
Просила суд визнати заповіт ОСОБА_4 , посвідчений 15 листопада 2017 року секретарем виконкому Сагунівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 124, недійсним. 
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкас від 21 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Рішення судів мотивовані тим, що позивач не надала належних та допустимих доказів для доведення наявності підстав, передбачених статтями 203, 215, 231 ЦК України, з якими закон пов`язує недійсність правочину, вчиненого під впливом насильства, зокрема, факту застосування фізичного або психологічного тиску на заповідача ОСОБА_4 з боку його дружини ОСОБА_6 чи інших членів її родини, відсутності бажання заповідача щодо вчинення правочину, наявності причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і укладенням заповіту, а також відсутності вільного волевиявлення заповідача щодо укладення заповіту.
Заповіт посвідчено у листопаді 2017 року, тобто з моменту його укладення до моменту смерті спадкодавця минув майже рік. Дружина спадкодавця померла за 4 місяці до його смерті, а тому за весь цей час спадкодавець мав можливість скасувати, змінити або укласти новий заповіт на іншу особу, проте цим правом за життя не скористався, що свідчить про його бажання розпорядитись своїм майном саме так, як зазначено в заповіті.
Аргументи учасників справи
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просила скасувати постанову апеляційного суду, справу направити на новий апеляційний розгляд.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що: 
ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас необґрунтовано відмовлено їй у призначенні судової комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, чим порушено принцип змагальності сторін, оскільки вона була позбавлена подати суду доказ для з`ясування обставин, які потребують спеціальних знань, тобто тих, які виходять за межі знань осіб, які беруть участь у справі, та судді, який розглядає справу;
ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас необґрунтовано відмовлено їй в задоволенні клопотання по зупинення провадження у справі до прийняття рішення в кримінальному провадженні по факту виявлення трупа ОСОБА_4 , оскільки вважає, що смерть батька не була природньою;
перед судовим засіданням в апеляційному суді, яке мало відбутись 23 листопада 2023 року, вона подала суду клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, оскільки перебувала на стаціонарному лікуванні з дитиною, однак суд розглянув справу без її участі, чим порушив її право на справедливий суд, порушив принцип змагальності сторін.
Вважає, що наявні дві підстави для скасування постанови апеляційного суду. По-перше, справа апеляційним судом була розглянута без її участі, хоча вона надала обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги та довідку про поважність відсутності, а саме хворобу дитини. По-друге, судом апеляційної інстанції неправильно встановлено фактичні обставини справи внаслідок необґрунтованого відхилення клопотання про призначення посмертної психолого-психіатричної експертизи, яка безпосередньо стосуюється предмета доказування.
Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
Ухвалою Верховного Суду від 27 березня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі. 
В зазначеній ухвалі вказано, що підставами касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає таке: суд апеляційної інстанції розглянув справу без її участі; апеляційний суд необґрунтовано відхилив клопотання про призначення експертизи. Наведені в касаційній скарзі доводи містять підставу, передбачену пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття провадження у справі.
03 жовтня 2024 року справу передано судді-доповідачеві Краснощокову Є. В.
Фактичні обставини справи 
Суди встановили, що з 03 грудня 1998 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі.
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись ОСОБА_1 - дочка спадкодавця та ОСОБА_5 - дочка другої дружини спадкодавця ОСОБА_6 (законний представник свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2006 року народження).
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_2 є піклувальником неповнолітнього ОСОБА_3 , 2006 року народження.
За життя ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений 15 листопада 2017 року секретарем виконкому Сагунівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 124, згідно з яким заповідав усе своє майно ОСОБА_3 , 2006 року народження.
Позиція Верховного Суду
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20).
Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, зокрема, чи оскаржувати судові рішення в касаційному порядку та в яких межах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2023 року в справі № 465/6549/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23)).
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21).
Щодо доводів касаційної скарги про те, що апеляційний суд розглянув справу без участі позивача, яка надала обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи
Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (стаття 372 ЦПК України). 
У частині третій статті 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.
У пункті 5 частини першої статті 411 ЦПК України визначено судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, зокрема, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою. 
Аналіз матеріалів справи свідчить, що:
21 вересня 2023 року ОСОБА_1 отримала ухвалу Черкаського апеляційного суду від 15 вересня 2023 року про відкриття апеляційного провадження її за апеляційною скаргою, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1, а. с. 222);
17 жовтня 2023 року ОСОБА_1 повідомлено про розгляд її апеляційної скарги 08 листопада 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1, а. с. 240);
07 листопада 2023 року ОСОБА_1 подала клопотання про відкладення розгляду справи, призначену на 08 листопада 2023 року, у зв`язку з хворобою дитини (т. 1, а. с. 244);
протокольною ухвалою Черкаського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року суд відклав розгляд справи на 23 листопада 2023 року у зв`язку з поданням ОСОБА_1 клопотання про відкладення розгляду справи (т. 1, а. с. 247);
21 листопада 2023 року ОСОБА_1 подала клопотання про відкладення розгляду справи, призначену на 23 листопада 2023 року, у зв`язку з хворобою дитини (т. 2, а. с. 7);
протокольною ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року суд вирішив розглядати справу за відсутності сторін, що не з`явилися (т. 2, а. с.10-11). 
За наведених обставин, враховуючи повторну неявку в судове засідання позивача, належним чином повідомленої про місце, дату та час судового засідання, суд апеляційної інстанції правильно розглянув справу у судовому засіданні, призначеному на 23 листопада 2023 року.
Щодо доводів касаційної скарги про те, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про зупинення провадження у справі
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного судувід 02 червня 2025 року у справі № 943/242/22 (провадження 
№ 61-17403сво24) зроблено висновок, що «відсутні правові підстави для зупинення провадження у цивільній справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні, яке перебуває на стадії досудового розслідування. Положення пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України закріплюють обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається іншим судом, зокрема у порядку кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Правовою підставою для зупинення провадження у справі відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України є наявність іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства та перебуває на розгляді у компетентному суді».
Аналіз матеріалів справи свідчить, що:
у травні 2023 року позивач подала до суду першої інстанції клопотання про зупинення провадження у справі (а. с. 171-172), яке обґрунтувала тим, що на цей час здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 12018250270001213 за фактом виявлення 02 жовтня 2019 року на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 трупа ОСОБА_8 . Вона оскаржує заповіт, оскільки їй було відомо, що померлий мав намір його скасувати, але не встиг. На підставі її клопотання процесуальним прокурором була винесена постанова про ексгумацію тіла. Вважає, що справа має бути зупинена до закінчення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, притягнення винних осіб, які, можливо, були зацікавлені в тому, щоб заповіт батьком не був скасований, до відповідальності;
ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 24 травня 2023 року, з урахуванням ухвали від 02 жовтня 2023 року про виправлення описки, у задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі відмовлено. Ухвала мотивована тим, що зі змісту пункту 6 частини шостої статті 251 ЦПК України вбачається, що справа, яка, на думку сторони, є перешкодою для вирішення іншої справи, має перебувати на розгляді в суді, а не на стадії досудового розгляду чи досудового розслідування. Оскільки зі змісту клопотання та додатку до нього вбачається, що кримінальне провадження знаходиться на стадії досудового розслідування, тобто на розгляді в суді не перебуває, то клопотання задоволенню не підлягає.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки відсутні правові підстави для зупинення провадження у цивільній справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні, яке перебуває на стадії досудового розслідування.
Суд касаційної інстанції враховує, що апеляційний суд ухвалою від 09 жовтня 2023 року повернув апеляційну скаргу позивача на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкас від 24 травня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, подану 21 вересня 2023 року,після подання нею 13 вересня 2021 року апеляційної скарги на рішенням Соснівського районного суду м. Черкас від 21 червня 2023 року, і відповідні доводи позивача при перегляді рішення суду по суті не розглянув.
Разом з тим, касаційна скарга доводів в частині незаконності ухвали Черкаського апеляційного суду 09 жовтня 2023 року та щодо підстав для скасування постанови апеляційного суду по суті перегляду справи з наведеної підстави не містить.Крім того, в цій ухвалі апеляційний суд роз`яснив позивачу, що вона має право звернутися до апеляційного суду з клопотанням про зупинення провадження у справі безпосередньо під час розгляду апеляційної скарги на рішення Соснівського районного суду м. Черкас від 21 червня 2023 року, однак позивач з таким клопотанням до апеляційного суду не зверталася.
За таких обставин та враховуючи відсутність підстав для зупинення провадження у справі при її перегляді апеляційним судом, касаційний суд не вбачає підстав для скасування постанови апеляційного суду з наведеної підстави.
Щодо доводів касаційної скарги про те, що суди необґрунтовано відхилили клопотання про призначення експертизи
Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див. постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).
Згідно зі статтею 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.
Для визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), підлягають доведенню такі обставини: 1) факт застосування до потерпілої сторони правочину фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 342/139/16-ц, від 25 червня 2020 року у справі № 319/559/18 та від 22 вересня 2021 у справі № 760/8650/19.
Згідно із частиною першою статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
У статті 105 ЦПК України передбачено, що призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частини перша, друга статті 264 ЦПК України).
Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про призначення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи (а. с. 32-33), мотивоване тим, що вона має на меті довести суду, що заповіт було вчинено її батьком внаслідок застосування до нього фізичного та психічного тиску. Просила суд поставити на вирішення питання:
1)                Які індивідуально-психологічні особливості має ОСОБА_4 .?
2)                У якому емоційному стані перебував ОСОБА_4 15 листопада 2017 року під час укладення заповіту, що оспорюється?
3)                Чи був здатний ОСОБА_4 повною мірою усвідомлено приймати рішення, реалізовувати його своїми діями, прогнозувати наслідки власних дій та усвідомлювати і якою мірою фактичний зміст власних дій та наслідків?
Апеляційний суд відхилив доводи позивача, що ухвалою суду першої інстанції від 24 травня 2023 року, з урахуванням ухвали від 02 жовтня 2023 року про виправлення описки, в задоволенні вказаного клопотання відмовлено, чим було порушено принцип змагальності сторін, оскільки питання, які пропонувала позивач поставити на вирішення експертизи, не входять до предмета доказування у цій справі. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком судів з урахуванням заявленої позивачем підстави позову - оспорювання заповіту її померлого батька як такого, що вчинений під впливом насильства (стаття 231 ЦК України).
Встановивши, що позивач не надала належних та допустимих доказів для доведення наявності підстав, передбачених статтею 231 ЦК України, з якими закон пов`язує недійсність правочину, вчиненого під впливом насильства, зокрема, факту застосування фізичного або психологічного тиску на заповідача ОСОБА_4 з боку його дружини ОСОБА_6 чи інших членів її родини, відсутності вільного волевиявлення заповідача щодо складення оспорюваного заповіту на момент його вчинення, наявності причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і складенням заповіту, суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, а також необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2025 року у справі № 943/242/22 (провадження № 61-17403сво24), не дають підстав для висновку, що оскаржена постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені судові рішення ? без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкас від 21 червня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                     Є. В. Краснощоков 
 
Д. А. Гудима
 
П. І. Пархоменко