ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" липня 2025 р.           Справа№ 910/6160/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пономаренка  Є.Ю.
суддів:            Барсук  М.А. 
          Руденко  М.А. 

при секретарі судового засідання  Муковоз В.І.,                                        
за участю представників:
від позивача - Манзенко Р.А.,
від відповідача - не прибув,
розглянувши апеляційну скаргу Компанії "ЕФІТРАНС ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 про відмову у забезпеченні позову у справі №910/6160/25 (суддя Ломака В.С.) за заявою Компанії "ЕФІТРАНС ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД" до ОСОБА_1 про забезпечення позову. 

ВСТАНОВИВ наступне.

Компанія "ЕФІТРАНС ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД" (далі - позивач, Компанія) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом про витребування у ОСОБА_1 (далі - відповідач) на користь Компанії, що належним чином створена та здійснює свою діяльність на законних підставах за законодавством Республіки Кіпр (реєстраційний номер НЕ394313), частину частки номінальною вартістю 6 703 894 (шість мільйонів сімсот три тисячі вісімсот дев`яносто чотири) грн. 00 коп., що становить 93,06 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" (01001, місто Київ, вулиця Михайлівська, будинок 24а, код ЄДРПОУ: 40725091).
Позовні вимоги обґрунтовані незаконним виключенням позивача зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРН ТРЕЙД ЛТД" (попереднє найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД") та протиправним вибуттям з власності Компанії частки у статутному капіталі означеної юридичної особи у розмірі  93,06 %.
Безпосередньо у пред`явленому позові Компанія виклала заяву про забезпечення вищенаведеного позову, в якій просила суд накласти арешт на частину частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" (код ЄДРПОУ 40725091) номінальною вартістю 6 703 894,00 грн., що становить 93,06 % статутного капіталу та належить ОСОБА_1 , а також заборонити державним реєстраторам, нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, іншим суб`єктам державної реєстрації у розумінні Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" вчиняти реєстраційні дії та проводити державну реєстрацію будь-яких змін до відомостей про Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД", що містяться в ЄДР, зокрема, щодо переходу прав на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" номінальною вартістю 7 203 894,00 грн., що становить 100 % статутного капіталу та належить ОСОБА_1 ; щодо збільшення/зменшення розміру статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД"; щодо проведення реєстрації припинення (ліквідації) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД".
В обґрунтування заяви про забезпечення позову Компанія посилалася на те, що предметом спору в даній справі є витребування частки у статному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" у розмірі 93,06 % номінальною вартістю 6 703 894,00 грн. із володіння ОСОБА_1 , тоді як наразі існує обґрунтована необхідність у збереженні існуючих на сьогоднішній день кола суб`єктів спірних правовідносин та відображеної у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД".
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 у справі №910/6160/25 відмовлено у задоволенні заяви Компанії "ЕФІТРАНС ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД" про забезпечення позову.
Так, місцевий господарський суд дійшов висновку про недоведеність Компанією наявності підстав для накладення арешту на частину частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" номінальною вартістю 6 703 894,00 грн., що становить 93,06 % статутного капіталу та належить ОСОБА_1 .
Крім цього, суд першої інстанції вказав, що у заяві про забезпечення позову Компанія просила суд, зокрема, заборонити державним реєстраторам, нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, іншим суб`єктам державної реєстрації у розумінні Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" вчиняти реєстраційні дії та проводити державну реєстрацію будь-яких змін до відомостей про Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД", що містяться в ЄДР, зокрема, щодо переходу прав на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" номінальною вартістю 7 203 894,00 грн., що становить 100 % статутного капіталу та належить ОСОБА_1 ; щодо збільшення/зменшення розміру статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД", тоді як безпосереднім предметом спору в цій справі є витребування лише частини частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" номінальною вартістю 6 703 894,00 грн., що становить 93,06 % статутного капіталу цієї юридичної особи.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви Компанії про забезпечення позову.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.
Апеляційна скарга мотивована аналогічними доводами що й заява про забезпечення позову.
В судове засідання прибув представник апелянта та надав пояснення, якими підтримав  вимоги апеляційної скарги.
Відповідач правом на участь представника у даному судовому засіданні не  скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Так, судом на адресу офіційного місця проживання  вказаної особи було здійснено направлення ухвали  від 30.06.2025 про відкладення  розгляду справи на  14.07.2025.
Кореспонденція суду, направлена відповідачу повернулася з відміткою органу поштового зв`язку про відсутність адресата за вказаною адресою.
Відповідно до частин 3, 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі    №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження    №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі    №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі     №24/260-23/52-б).
Крім цього, колегією суддів враховуються висновки Великої Палати Верховного Суду наведені в ухвалі від 05.10.2023 у справі  № 9901/218/21 про те, що до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Також, судом здійснювалося направлення ухвали ТОВ "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" (особа, частку у статутному капіталі якої просить витребувати позивач на свою користь).
Враховуючи належне повідомлення вказаних осіб, а також  з урахуванням того, що неявка їх представників в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона  розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду -  скасуванню, з прийняттям нової - про часткове задоволення заяви про забезпечення,  з наступних підстав.
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених         статтею 137  цього Кодексу заходів забезпечення позову.     Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Відповідно до статті 137 ГПК України позов забезпечується:      1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;   2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;  4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;  5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;   6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;  8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;   9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;   10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.  Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що під час розгляду, зокрема заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно та/або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами та/або майном, а тому         може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.
Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №  914/2072/20.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 зазначала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.
Колегія суддів звертається до правової позиції, яка викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, у пунктах 46-48    якої зазначено, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Отже, колегія суддів виходить з того, що статті 138, 136 ГПК України передбачають право особи у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову подати до суду заяву про забезпечення позову, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.
Втім, під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. У спорах майнового характеру про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.
З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду і чинними нормами ГПК України, вирішуючи питання про забезпечення позову, суди перевіряють, а заявник відповідно повинен навести суду достатні підстави для застосування того чи іншого виду забезпечення позову, надати відповідні докази на їх підтвердження та відповідність основним критеріям.
Отже, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.09.2023 у справі № 910/6804/23, від 18.10.2023 у справі №922/1864/23).
Таким чином, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову         суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до         утруднення чи унеможливлення виконання рішення         суду в разі задоволення позову.
Заявником заявлено про застосування заходів забезпечення позову з урахуванням майнової вимоги про стягнення коштів та вказано в обґрунтування необхідності їх вжиття про те, що відповідач не проводить розрахунки з позивачем.
Ураховуючи сталу та актуальну практику Верховного Суду, відповідно до якої законодавством на заявника покладено обов`язок  обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову. Близька за змістом правова позиція визначена у постановах    Верховного Суду від 08.07.2024 у справі № 916/143/24, від 04.10.2024    у справі № 913/289/24.
Отже, проаналізувавши положення, якими врегульовано питання вжиття заходів забезпечення позову, можно зробити висновок, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної осіб, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень. Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини  звернення з такою заявою.
Положення  Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"  передбачають вчинення такої реєстраційної дії, як накладення/зняття арешту корпоративних прав (абзац 5 пункту 2 частини 1 статті 25).
Такий спосіб забезпечення позову як накладення арешту на майно у корпоративному спорі може узгоджуватися, зокрема, з такою вимогою майнового характеру як стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю.
Така ж позиція викладена в постанова Верховного Суду від 29.03.2021 у справі №910/16800/20.
Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22 вказав, що можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Враховуючи, що предметом даного позову є витребування з чужого незаконного володіння відповідача частки в статутному капіталі, колегія суддів дійшла висновку,  що невжиття заходів забезпечення позову  шляхом накладення арешту на частку, яка є предметом спору  утруднить можливість для позивача вчиняти дії, направлені на відновлення стану, який існував до порушення його прав. Тобто, існує обґрунтоване припущення про реальну та дійсну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду.
У разі, якщо до закінчення розгляду справи спірна частка у статутному капіталі буде відчужена на користь інших осіб, позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження без нових звернень до суду, що істотно ускладнить ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача (постанова Верховного Суду від 23.07.2021 у справі №  910/20593/20).
Вжиття наведених заходів забезпечення позову спрямоване виключно на збереження існуючого становища до прийняття рішення у цій справі та на ефективний захист порушених прав та інтересів позивача у випадку задоволення позову.
Отже, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви позивача в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на  частину частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" (код ЄДРПОУ 40725091) номінальною вартістю 6 703 894,00 грн., що становить 93,06 % статутного капіталу та належить ОСОБА_1 .
Стосовно вжиття такого заходу забезпечення як заборона державним реєстраторам, нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, іншим суб`єктам державної реєстрації у розумінні Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" вчиняти реєстраційні дії та проводити державну реєстрацію будь-яких змін до відомостей про Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД", що містяться в ЄДР, зокрема, щодо переходу прав на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" номінальною вартістю 7 203 894,00 грн., що становить 100 % статутного капіталу та належить ОСОБА_1 ; щодо збільшення/зменшення розміру статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД"; щодо проведення реєстрації припинення (ліквідації) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД", Суд вказує наступне.
Заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений, зокрема Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».
Як уже зазначалось вище, згідно з п. 4 ч. 5  ст. 137 ГПК України  не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження,  крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.
Відповідно до ч. 10  ст. 137 ГПК України  заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев`ятою цієї статті, заборона вчиняти дії  має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов`язаних з предметом спору.
Так, позивач просить заборонити вчиняти реєстраційні дії, які стосуються  прав на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" номінальною вартістю 7 203 894,00 грн., що становить 100 % статутного капіталу, а також щодо збільшення/зменшення розміру статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" та проведення реєстрації припинення (ліквідації) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД".
В свою чергу, предметом спору у цій справі є частка в загальному розмірі    93,06 %  статутного капіталу товариства.
Заборона вчиняти дії може стосуватися лише корпоративних прав, безпосередньо пов`язаних з предметом спору.
Суд звертає увагу, що право інших учасників ТОВ "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" (які не є учасниками даної справи, та яким належить решта 6,94 % частки у статутному капіталі товариства)    щодо розпорядження своєю часткою    не стосується предмета спору у цій справі та не може бути обмежено судами.
Такі заходи забезпечення позову у вигляді заборони державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії що стосуються прав на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" номінальною вартістю 7 203 894,00 грн., що становить 100 % статутного капіталу, а також щодо збільшення/зменшення розміру статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" та проведення реєстрації припинення (ліквідації) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД", є неспівмірними із заявленими позовними вимогами та виходять за межі предмета спору у даній справі.
За висновком колегії суддів, правові підстави для вжиття зазначених заходів забезпечення позову відсутні.
Згідно з п. 2 ч. 1  ст. 275 ГПК України  суд апеляційної  інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування    ухвали, що оскаржується, з прийняттям  нової - про часткове задоволення заяви позивача.
Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Компанії "ЕФІТРАНС ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 про відмову у забезпеченні позову у справі №910/6160/25 задовольнити частково.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 у справі №910/6160/25 скасувати.
3. Заяву Компанії "ЕФІТРАНС ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД" про забезпечення позову задовольнити частково.
4. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на  частину частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЙЛІН ТРЕЙД" (код ЄДРПОУ 40725091) номінальною вартістю 6 703 894,00 грн., що становить 93,06 % статутного капіталу та належить ОСОБА_1 .
5. У задоволенні решти заяви відмовити. 
6. Дана постанова відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її ухвалення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років із наступного дня після набрання нею законної сили.
7. Стягувач: Компанія "ЕФІТРАНС ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД" (Стасіну 1, МІТСІ БІЛДІНГ 1, 1-й поверх, квартира/офіс 4, Платея Елефтеріас, 1060, Нікосія, Кіпр, реєстраційний номер НЕ394313).
8. Боржник: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
9. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова  складена: 24.07.2025 року.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Пономаренко 

Судді                                                                                М.А. Барсук

                                                                                М.А. Руденко