ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 серпня 2025 року           справа №200/8010/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року (головуючий суддя в І інстанції Голубова Л.Б.), складене у повному обсязі 05 грудня 2024 року, у справі № 200/8010/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                             ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про:
- визнання протиправним та скасування рішення № 057350008805 від 24.10.2024 року про відмову у призначенні пенсії;
- зобов`язання призначити пенсію відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 18 жовтня 2024 року, зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 18.02.1992 по 29.06.1992, з 30.06.1992 по 31.12.1992, з 01.01.1993 по 10.09.2009, з 11.09.2009 по 31.12.2009 та з 01.01.2010 по 30.11.2018.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 057350008805 від 24.10.2024 року про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області  призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 18 жовтня 2024 року, зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи: з 18.02.1992 по 29.06.1992, з 30.06.1992 по 31.12.1992, з 01.01.1993 по 10.09.2009, з 11.09.2009 по 31.12.2009 та з 01.01.2010 по 30.11.2018
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року у справі № 200/8010/24 та відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що у позивача недостатній пільговий стаж, та те, що позивач на момент звернення до пенсійного органу не досягла встановленого законодавством пенсійного віку (55 років), правові підстави для призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відсутні.
Таким чином, ГУ ПФУ вважає, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/8010/24, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді відсутня. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 є громадянкою України, про що свідчить ІD-паспорт № НОМЕР_1 . Згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 24.01.2024 року позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що позивач 18.10.2024 року, досягнувши віку 50 років, звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 з доданими документами.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 057350008805 від 24.10.2024 року їй було відмовлено, оскільки позивач не досягла віку 55 років та у зв`язку відсутністю необхідного пільгового стажу – 10 років.
До пільгового стажу за Списком № 2 відповідачем не зараховано періоди роботи позивача в якості «учня машиніста установок збагачення та брикетування» з 18.02.1992 по 29.06.1992 року, в якості «машиніста установок збагачення та брикетування» з 30.06.1992 по 31.12.1992 року та з 11.09.2009 по 31.12.2009 року в якості «апаратника вуглезбагачення» з 01.01.1993 по 10.09.2009 року та з 01.01.2010 по 30.11.2018 року, оскільки уточнююча довідка від 13.09.2024 № 1/1866 підписана одноособово. 
Крім того, відповідач в оскаржуваному рішенні зазначив, що право на пільгову пенсію за Списком 2 у позивача виникне за наявності наступних умов: досягнення віку 55 років, наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списом № 2. 
В спірному рішенні зазначено, що на дату звернення страховий стаж складає 28 років 11 місяців 12 днів, пільговий стаж за Списком № 2 відсутній.
Отже, на думку відповідача, позивач набуде права на пенсію у 55 років.
Спірним питанням даної справи є правомірність відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах.
Приймаючи спірне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у призначенні пенсії є протиправною, а рішення пенсійного органу таким, що підлягає скасуванню з зобов`язанням повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.
 Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення. Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди призначення пільгових пенсій провадиться за нормами зазначеного закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом "Про пенсійне забезпечення".
Так, пункт «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015, визначав, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. 
РВодночас рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, статтю 13 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII.
Конституційним Судом України було вирішено, що застосуванню підлягає, зокрема, стаття 13 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.
За приписами статті 100 Закону № 1788-XII особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.
Враховуючи, що на день звернення із заявою про призначення пенсії за віком позивачу виповнилось 51 років, суд дійшов висновку про те, що вона досягла необхідного віку для призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 справа №1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020 року.
Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відтак, враховуючи неправомірне рішення відповідача щодо відмови у призначенні пільгової пенсії, спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 057350008805 від 24.10.2024 року підлягає скасуванню.
Стосовно не зарахування до спеціального пільгового стажу позивача періодів роботи за Списком № 2 з 18.02.1992 по 29.06.1992 року, в якості «машиніста установок збагачення та брикетування» з 30.06.1992 по 31.12.1992 року та з 11.09.2009 по 31.12.2009 року в якості «апаратника вуглезбагачення» з 01.01.1993 по 10.09.2009 року та з 01.01.2010 по 30.11.2018 року, оскільки довідка від 13.09.2024 № 1/1866 підписана одноособово, суд зазначає таке.
Згідно із положеннями статті 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок № 637) передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Записами в трудовій книжці позивача НОМЕР_2 від 30.06.1992 року підтверджено періоди пільгової роботи за Списком № 2 з 18.02.1992 по 29.06.1992, з 30.06.1992 по 31.12.1992, з 01.01.1993 по 10.09.2009, з 11.09.2009 по 31.12.2009 та з 01.01.2010 по 30.11.2018. Тобто, спору між сторонами щодо неналежних записів у трудовій книжці відносно вказаних періодів немає.
З зазначених вище підстав, підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача періоди пільгової роботи за Списком № 2: з 18.02.1992 по 29.06.1992, з 30.06.1992 по 31.12.1992, з 01.01.1993 по 10.09.2009, з 11.09.2009 по 31.12.2009 та з 01.01.2010 по 30.11.2018.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову шляхом:
визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 057350008805 від 24.10.2024 року про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 .
зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області  призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 18 жовтня 2024 року, зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи: з 18.02.1992 по 29.06.1992, з 30.06.1992 по 31.12.1992, з 01.01.1993 по 10.09.2009, з 11.09.2009 по 31.12.2009 та з 01.01.2010 по 30.11.2018.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Решта доводів та заперечень скаржника висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року у справі № 200/8010/24 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року у справі № 200/8010/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 27 серпня 2025 року.

Судді                                                                                         А.В. Гайдар
                                                                                               Е.Г. Казначеєв
                                                                                                       І.В. Сіваченко