Головуючий у суді першої інстанції: Ларіонова Н.М.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И 
 
                                                                                            справа № 761/1163/25
провадження №33/824/2328/2025     
 
8  серпня 2025 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Шкоріна О.І.,
 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,- ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві  адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,  проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 5 березня 2025року,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 5 березня 2025року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення  у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, зі стягненням судового збору на користь держави. 
Не погоджуючись з таким судовим рішенням,  ОСОБА_1 12 березня 2025 року подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі.
Вказує,що під час проведення медичного огляду він повідомив лікаря про захворювання нирок, через що не може здати сечу, однак лікар визнав це ухиленням від огляду, не запропонувавши альтернативний метод дослідження (кров). Також, в матеріалах справи відсутні лабораторні дослідження, які є обов`язковими для встановлення факту і ступеня сп`яніння та відсутнє направлення на огляд до закладу охорони здоров`я.
Зазначив, що працівники поліції не повідомили йому про конкретні ознаки сп`яніння, а також не перевірили реакцію зіниць на світло. Крім того, вказує, що підстав для зупинки транспортного засобу, яким він керував. У працівників поліції не було, оскільки він не порушував ПДР.
Суд першої інстанції зазначених обставин не перевірив і дійшов помилкового висновку про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
            В судовому засіданні  ОСОБА_1 та його захисник Дорошенко І.В. доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити апеляційну скаргу, постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 5 березня 2025рокускасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.  
            Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Дорошенка І.В.,  перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно зі статтею 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення  справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Приймаючи судове рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, суд першої інстанції виходив із доведеності вини ОСОБА_1 . При цьому,  дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 підтверджується  даними, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, відеозаписом з камери працівника поліції, висновком з КНП «Київська міська наркологічна клініка «Соціотерапія» від 01.12.2024 за підписом лікаря ОСОБА_2 , згідно якого ОСОБА_1 01.12.2024 о 08 год. 55 хв. перебував у стані наркотичного сп`яніння. 
Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.
Відповідно до складеного протоколу відносно ОСОБА_1 01.12.2024 о 08 год. 15 хв. по просп. Берестейський, 2 в м. Києві керував автомобілем «Chevrolet» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в лікаря нарколога НП «Київська міська наркологічна клініка «Соціотерапія». Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9(а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Доводи апеляційної скарги,щодо відсутності лабораторних досліджень, суд приймає до уваги, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння проводиться уповноваженим медичним працівником у закладі охорони здоров`я, із застосуванням спеціальних методів і засобів, визначених Міністерством охорони здоров`я.
Відповідно до п. 6, п. 7 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення ознак сп`яніння у водіїв транспортних засобів, затвердженої наказом МОЗ та МВС №145/24 від 17.01.2018, факт перебування водія у стані сп`яніння підтверджується лише за результатами лабораторних досліджень біологічних зразків (кров, сеча, інші рідини).
У матеріалах даної справи наявний лише «висновок щодо огляду на стан сп`яніння», який не ґрунтується на результатах лабораторних досліджень. Жодного акту відбору та аналізу біологічних зразків немає.
Таким чином, доказів, які б у передбаченому законом порядку підтверджували факт перебування ОСОБА_1   у стані сп`яніння, справа не містить. Це свідчить про істотне порушення ст. 251 КУпАП, яка встановлює, що доказами можуть бути лише фактичні дані, отримані у законний спосіб.
Доводи апеляційної скарги, щодо відмови лікаря забезпечити альтернативний метод дослідження, приймає до уваги, виходячи з наступного.
Апелянт вказує, що повідомив лікаря про захворювання нирок і неможливість здати сечу. Згідно з п. 13 Інструкції №145, у разі неможливості надати один вид біологічного матеріалу лікар зобов`язаний забезпечити відбір іншого зразка (наприклад, крові). Відсутність такої дії свідчить про порушення обов`язкової процедури огляду, що позбавляє висновок медичного працівника доказового значення.
Окремо слід зазначити, що  в акті  медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного  чи іншого сп`яніння або перебування  під впливом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 006265, є відмітка, що ОСОБА_1 сечу не здав, ухилився від здачі.  Сам факт не здачі сечі і не відібрання іншого виду біологічного матеріалу свідчить про не проведення в медичному закладі лабораторних досліджень. Разом з тим, запис лікаря про ухилення ОСОБА_1 від  здачі сечі правового значення у цій справі не має, оскільки ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що він керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.
Також приймається до уваги довід про відсутності направлення до медичного закладу в матеріалах справи, оскільки ч. 2 ст. 266 КУпАП передбачає, що огляд проводиться за направленням працівників поліції. У матеріалах справи таке направлення відсутнє, що підтверджує порушення встановленого порядку проведення огляду.
Вищезгадані підстави конкретизовано зокрема в п. 2 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом від 9 листопада 2015 року №1452/735 (надалі по тексту - Інструкція 1452/735) відповідно до якого огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я (п.12 Розділу 2 Інструкції № 1452/735).
Довід апеляційної скарги, щодо відсутності повідомлення про ознаки сп`яніння, суд теж приймає до уваги, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції №145, підставою для проведення огляду є наявність у водія чітко визначених ознак сп`яніння (нестійка хода, порушення мови, запах алкоголю з рота, тремтіння рук, зміна кольору обличчя, порушення координації, неадекватна поведінка тощо).
В протоколі відсутній опис будь-яких таких ознак, а також не зафіксовано перевірку реакції зіниць на світло, що є одним із обов`язкових критеріїв. Це свідчить про безпідставність проведення огляду у медичному закладі.
Стосовно складеного протоколу про адміністративне правопорушення, то сам по собі він не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом".
За таких  обставин наявні підстави вважати, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 154 КУпАП не доводиться сукупністю наявних у справі доказів, які не є переконливими, достатньо вагомими і узгодженими між собою, а відтак викликають у суду обґрунтовані сумніви.
При вирішенні апеляційної скарги відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Так згідно ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Згідно з ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п.39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Враховуючи наведене,  апеляційний суд дійшов висновку, що  висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1   у  вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого  ч.1 ст.130 КУпАП, є помилковим, відповідно прийнята судом першої інстанції постанова підлягає скасуванню.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 5 березня 2025рокущодо ОСОБА_1   підлягає скасуванню, а провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову  Шевченківського районного суду м. Києва від 5 березня 2025 року скасувати.
Провадження у справі  відносно ОСОБА_1 ч.1 ст. 130 КУпАП закрити  з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова  набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Суддя:                                                                                            О.І. Шкоріна