ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 серпня 2025 року
м. Київ
справа № 215/3325/17
провадження № 51-2745 км 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року й ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 серпня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016040760002095, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Баку Азербайджанської республіки, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 125 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року ОСОБА_6 засуджено та призначено покарання у виді штрафу: за ч. 1 ст. 125 КК України в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн; за ч. 2 ст. 125 цього Кодексу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України суд звільнив ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за цими кримінальними проступками.
Крім того, суд частково задовольнив цивільні позови і ухвалив стягнути з  ОСОБА_6 : на користь ОСОБА_7 6768,59 грн у рахунок відшкодування завданої майнової шкоди та 20 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, на користь ОСОБА_8 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, а в іншій частині позовів відмовив.
Також суд ухвалив стягнути з ОСОБА_6 понесені потерпілими витрати на правову допомогу.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 09 червня 2022 року скасував вирок місцевого суду та закрив кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати, а цивільні позови потерпілих залишив без розгляду.
Касаційний кримінальний суд Верховного Суду постановою від 09 лютого 2023 року скасував ухвалу апеляційного суду від 09 червня 2022 року і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 27 квітня 2023 року скасував вирок місцевого суду в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України і закрив кримінальне провадження в цій частині на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді та вичерпанням можливості їх отримати. Крім того, цей суд скасував вирок місцевого суду в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_7 майнової та моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу та постановив залишити без розгляду цивільний позов останньої. В іншій частині вирок залишено без змін.
Касаційний кримінальний суд Верховного Суду постановою від 28 листопада 2023 року, переглянувши ухвалу апеляційного суду від 27 квітня 2023 року в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України, скасував це судове рішення і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
За наслідками нового розгляду Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 22 серпня 2024 року вирок місцевого суду у вказаній частині залишив без змін.
ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 11 вересня 2016 року близько 18:00, перебуваючи за місцем свого проживання в буд. АДРЕСА_1 , почув з вулиці голос своєї дружини ОСОБА_9 , яка кликала на допомогу, після чого вибіг за територію домоволодіння та на ґрунті неприязних стосунків умисно завдав сусідці ОСОБА_8 один удар кулаком в обличчя, потім схопив її за праве передпліччя та викрутив його у протилежний бік, чим заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синця по зовнішній поверхні нижньої третини правого передпліччя та садна по зовнішній поверхні губи від центру та праворуч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше шести днів.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення в частині його засудження за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі істотних порушень вимог кримінального процесуального закону і закрити кримінальне провадження. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що під час нового розгляду апеляційний суд усупереч положенням ч. 2 ст. 439 КПК України не виконав вказівок суду касаційної інстанції. Зокрема, твердить, що цей суд не дослідив і не перевірив його доводів про відсутність підпису прокурора на долучених до матеріалів справи постанові про об`єднання матеріалів кримінального провадження та повідомленні про підозру від 24 липня 2017 року станом на час ухвалення вироку місцевим судом. Водночас вважає, що постанова слідчого Державного бюро розслідувань від 18 квітня 2024 року про закриття кримінального провадження за наслідками розслідування факту службової підробки підпису прокурора, на яку послався апеляційний суд як на спростування відповідних доводів сторони захисту, є необґрунтованою і невмотивованою. Далі вказує про те, що апеляційний суд невмотивовано відхилив клопотання сторони захисту про витребування документів, особової справи і призначення почеркознавчої експертизи з метою перевірки автентичності підпису прокурора у згаданих вище документах. Крім того, засуджений вважає, що суд апеляційної інстанції не дав оцінки його доводам про безпідставну відмову місцевого суду в допиті понятих, які були присутні під час слідчих експериментів, проведених за участю потерпілих.
Позиції інших учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 і захисник ОСОБА_10 подали письмові заяви, у яких просять провести касаційний розгляд без їх участі та задовольнити касаційну скаргу засудженого в повному обсязі.
Під час касаційного розгляду прокурор ОСОБА_5 зазначила, що підстави для задоволення касаційної скарги засудженого відсутні.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Частиною 2 ст. 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції, згідно зі ст. 438 КПК України, є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
З будь-яких інших приводів касаційний суд не вправі втручатися в рішення судів попередніх інстанцій та здійснює перегляд рішень з огляду на ті фактичні обставини кримінального провадження, які були встановлені цими судами.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За правилами ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених в апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При скасуванні чи зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено і в чому саме полягають ці порушення. У разі залишення апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Згідно з ч. 2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Суди попередніх інстанцій дотрималися всіх зазначених вище вимог закону.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 , не погодившись із вироком місцевого суду, подав на нього апеляційну скаргу, в якій зазначив, зокрема, що цей суд не звернув уваги на відсутність підписів прокурора на деяких процесуальних документах і не зважив на те, що ця обставина тягне за собою недопустимість зібраних під час досудового розслідування доказів, які покладено в основу вироку. Крім того, ставив під сумнів повноваження прокурора ОСОБА_11 на проведення досудового розслідування. Інші доводи засудженого стосувалися неповноти судового розгляду й невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Суд касаційної інстанції, скасувавши ухвалу апеляційного суду від 27 квітня 2023 року у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону під час перегляду вироку в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України, у постанові від 28 листопада 2023 року вказав, зокрема, на необхідність перевірки доводів сторони захисту про те, що надані стороною обвинувачення постанова від 24 липня 2017 року про об`єднання матеріалів кримінального провадження та повідомлення ОСОБА_6 про підозру в об`єднаному кримінальному провадженні не були підписані прокурором станом на час ухвалення вироку місцевого суду.
У ході нового розгляду суд апеляційної інстанції мотивовано погодився з оцінкою місцевим судом доказів, покладених в основу вироку, з точки зору їх достовірності, належності й достатності для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом. Цей висновок засуджений не оспорює в касаційній скарзі.
Водночас апеляційний суд упевнився в тому, що прокурор ОСОБА_11 мав повноваження на участь у досудовому розслідуванні, оскільки був включений у групу прокурорів як старший групи відповідно до постанови від 21 червня 2017 року. Крім самого процесуального документу апеляційний суд дослідив відомості про його постановлення, що містяться у витягу з реєстру, наданому Офісом Генерального прокурора на запит цього суду.
З метою перевірки вказаних вище посилань сторони захисту на фальсифікацію матеріалів кримінального провадження апеляційний суд ухвалою від 22 лютого 2024 року доручив Державному бюро розслідувань у Дніпропетровській області провести відповідне розслідування. На виконання цього доручення було проведено досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до ЄДРД за № 62024170030000772 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Однак будь-яких достатніх та об`єктивних даних, які би свідчили про внесення до згаданих вище процесуальних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення, у тому числі виконання підписів від імені прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_11 не було встановлено, з огляду на що, старший слідчий Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, постановою від 18 квітня 2024 року закрив це кримінальне провадження.
Отже, всупереч доводам засудженого, апеляційний суд дотримався вимог ст. 439 КПК України і в повному обсязі виконав вказівки суду касаційної інстанції, наведені в постанові від 28 листопада 2023 року, а саме на підставі додатково отриманих результатів розслідування заяв ОСОБА_6 про підроблення підпису на процесуальних рішеннях прокурора та аналізу інших відомостей, які стосуються цього факту, спростував версію сторони захисту стосовно того, що ці документи не породжували правових наслідків, що могло вплинути на законність і обґрунтованість вироку місцевого суду. Оспорювання засудженим у касаційній скарзі цього висновку ґрунтується на його незгоді зі згаданою вище постановою слідчого від 18 квітня 2024 року про закриття кримінального провадження, тоді як до повноважень суду касаційної інстанції не входить оцінка цього рішення слідчого на предмет неповноти чи невідповідності викладених у ньому відомостей фактичним обставинам справи. Водночас матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей про реалізацію стороною захисту права на оскарження цієї постанови слідчого у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.
Доводи засудженого про те, що суд апеляційної інстанції невмотивовано відхилив клопотання сторони захисту про витребування документів, особової справи прокурора та призначення почеркознавчої експертизи з метою перевірки автентичності підпису прокурора в документах, є неспроможними.
Як установлено ч. 1 ст. 350 КПК України, клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. За приписами ч. 2 ст. 372 цього Кодексу в ухвалі, яку суд постановляє без виходу до нарадчої кімнати, оголошуються висновок суду та мотиви, з яких суд дійшов такого висновку.
Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що суд апеляційної інстанції належним чином відреагував на вказані вище клопотання сторони захисту, вирішивши їх з дотриманням наведеним вище законодавчих вимог, за наслідком чого постановив ухвали про відмову у їх задоволенні, які занесено до журналу судового засідання в порядку ст. 108 КПК України. Відмова в задоволенні клопотань не є порушенням вимог кримінального процесуального закону, а свідчить лише про те, що ці клопотання не були належним чином умотивовані та не містили підстав, які би доводили необхідність витребування документів та призначення експертизи. Водночас, як зазначено вище, в оскарженій ухвалі, постановленій за наслідками перегляду вироку, суд апеляційної інстанції спростував твердження сторони захисту про підроблення підпису прокурора, тому повторне викладення в остаточній ухвалі апеляційного суду мотивів відмови в задоволенні клопотань жодним чином не могло перешкодити ухваленню законного й обґрунтованого судового рішення, як про це вказує сторона захисту.
У касаційній скарзі ОСОБА_6 указує, що суд апеляційної інстанції не перевірив його доводів про незгоду з відмовою місцевого суду в допиті понятих, які були присутні під час проведення слідчих експериментів за участю потерпілої, однак його аргументи є непереконливими. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, сторона захисту заявила клопотання про допит понятих для уточнення того, які саме відомості було перевірено в ході слідчих дій і чи дійсно поняті були присутні під час їх проведення. Це клопотання місцевий суд розглянув у порядку ст. 350 КПК України, а у вироку навів оцінку відомостям, зафіксованим у протоколах слідчих експериментів від 03 грудня 2016 року і 12 травня 2017 року про те, як потерпіла ОСОБА_8 в присутності понятих відтворила обставини події і показала, яким чином ОСОБА_6 заподіяв їй тілесні ушкодження. Також суд урахував висновок судово-медичної експертизи про те, що виявлені у потерпілої ОСОБА_8 тілесні ушкодження могли виникнути за обставин і механізмі, на які вона вказала і показала в ході проведення слідчого експерименту 12 травня 2017 року з її участю. Безпосередньо дослідивши відомості, зафіксовані у протоколах та додатках до них у вигляді відеозаписів проведення цих слідчих дій, проаналізувавши їх з дотриманням вимог ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що двоє понятих і статист брали участь у слідчому експерименті, їм в установленому законом порядку було роз`яснено права та обов`язки, протоколи підписані учасниками процесуальної дії та понятими, без зауважень і доповнень, крім того, слідчі дії фіксувалися за допомогою технічних засобів, а отримані відомості у вигляді фотографій та відеозаписів долучено до протоколів. Суд також дійшов висновку, що слідчі експерименти проведено з дотриманням вимог ст. 240 КПК України, зафіксовані в них відомості є достовірними, належними і узгоджуються з іншими дослідженими доказами. Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи сторони захисту про незгоду з оцінкою вказаних протоколів слідчих дій, зокрема, через відмову місцевого суду в допиті понятих, дійшов висновку, що матеріали кримінального провадження містять достатні підстави для висновку про те, що слідчу дію проведено за правилами та в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним кодексом, і не встановив підстав сумніватися в достовірності відомостей, зафіксованих у протоколах, що могло б викликати необхідність у їх додатковій перевірці шляхом допиту понятих, як про це вказувала сторона захисту в апеляційній скарзі.
Отже, твердження засудженого про те, що апеляційний суд не дав відповідей на доводи, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними. Згідно з вимогами статей 404, 419 КПК України цей суд детально проаналізував аргументи сторони захисту щодо незгоди з висновками місцевого суду, дав на них достатньо мотивовані відповіді та дійшов переконливого висновку про їх невмотивованість. Зазначив, на яких підставах апеляційна скарга залишена без задоволення, а вирок місцевого суду, який відповідає положенням статей 370, 374 КПК України - без зміни. Ухвала апеляційного суду узгоджується з приписами статей 370, 419 і ч. 2 ст. 439 КПК України.
З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції не має підстав вважати рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що суперечать нормам кримінального процесуального права щодо законності, обґрунтованості й умотивованості судового рішення. Тому касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями  434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Вирок Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року й ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 серпня 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 -  без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді
 
ОСОБА_12                                   ОСОБА_2                                  ОСОБА_3