П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
25 червня 2025року                                                                                     м. Київ
                                                                                                          
Справа № 357/11830/24
Апеляційне провадження №22-ц/824/10035/2025
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:              судді-доповідача:                 Соколової В.В.
                         суддів:                                   Верланова С.М., Поліщук Н.В.
                          за участю секретаря             Рябошапки М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Ярмоли О.Я. 18 лютого 2025 року в м. Біла Церква, повний текст рішення складений 28 лютого 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,  
 
В С Т А Н О В И В
 
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:
- в рахунок погашення заборгованості померлої ОСОБА_3 , в розмірі 50000,00 доларів США, стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 за договором іпотеки від 30 лютого 2010 року, шляхом продажу предмета іпотеки - 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , будь-якій особі покупцю на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку»;
- передати ОСОБА_1 , предмет іпотеки в управління на умовах безоплатності послуг управителя на період до його продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку»;
- зобов`язати відповідача надати ключі від вхідних дверей, предмета іпотеки управителю ОСОБА_1 та не вчиняти перешкод останньому в управлінні предметом іпотеки на період до його реалізації. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 лютого 2010 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (Позичальники) та ОСОБА_1 (Кредитор) було укладено договір іпотеки, згідно умов якого позичальники позичили у кредитора 50000 (п`ятдесят тисяч) доларів США, що еквівалентно 406500 (чотириста шість тисяч п`ятсот)  гривень на строк до 13 серпня 2010 року, та забезпечили виконання зобов`язання за договором. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , яка належить Іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видано Білоцерківським міськвиконкомом 16 січня 1997 року за №17301 та зареєстрованого в Київському БТІ 23 січня 1997 року за №11220, реєстраційний №11363818.
Відповідач свого обов`язку по поверненню боргу не виконав, а тому 27 вересня 2011 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області вчинено виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований в реєстрі за №2-4071, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 . 17 лютого 2014 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №2-4071, проте 23 грудня 2019 року  Білоцерківським міським відділом ДВС винесено постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року у справі №320/7318/21, постанову №42094074 про закінчення виконавчого провадження від 23 грудня 2019 року було скасовано. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану», встановлено заборону примусового виконання виконавчих написів нотаріусів. На виконання вимог вказаного закону 20 жовтня 2022 року ВДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову №42094074 про повернення виконавчого документа стягувачу.
Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2015 року у справі № 357/8502/15-ц, було стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20854,51 доларів США основного боргу, а саме різницю між вартістю предмета іпотеки та сумою фактично позичених грошових коштів, три відсотки річних у сумі 160438,82 грн, а також вирішено питання розподілу судових витрат.
Позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на випадок своєї смерті склала заповіт, який посвідчений 26 жовтня 2005 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Іванчишиною Л.Г., яким заповіла належне їй майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На момент смерті ОСОБА_3 , а саме 06 жовтня 2015 року ОСОБА_2 був неповнолітнім.
17 березня 2016 року позивачем була подана претензія кредитора, до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, відповідно до якої ОСОБА_1 повідомив спадкоємців померлої ОСОБА_3 про наявність заборгованості в розмірі 1007181,82 грн. Позивач вказує, що на час подання позовної заяви свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 та жодним іншим особам не видавалося. При цьому відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора, якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, в тому числі з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Оскільки у договорі іпотеки від 13 лютого 2010 року сторони не передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, як право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному ст. 38 Законом України «Про іпотеку», позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав доказів на підтвердження позовних вимог щодо наявності та дійсного розміру заборгованості, не довів прийняття спадщини відповідачем ОСОБА_2 після померлої ОСОБА_3 , а тому  суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог.
 
Не погодився із вказаним рішенням суду позивач ОСОБА_1 , його представником банку подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення. Зазначає, що на час подання даного позову свідоцтво про право на спадщину відповідачу та жодним іншим особам не видавалося. При цьому відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора, якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, в тому числі з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.
Представник позивача вказує, що відповідно до звіту про оцінку майна частини двокімнатної квартири, загальною площею 44,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість вказаної квартири становить 366900,00 грн, що еквівалентно 9000,10 дол США, 10 центів. Тобто вартість квартири значно менша ніж сума боргу. Суд першої інстанції вказаного не врахував.
Представник повідомляє, що орієнтовний попередній розрахунок судових витрат становить - витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Докази понесення таких витрат будуть подані в порядку передбаченому ч.8 ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
 
В судовому засіданні представник позивача - адвокат Телющенко П.П. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив про задоволення заявлених ними вимог.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за наявною в матеріалах справи адресою зареєстрованого місця проживання, проте за даними поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».
В порядку визначеному п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
А отже відповідач вважається повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому і силу положень ч.2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
 
Судом встановлено, що 13 лютого 2010 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , (далі Боржник, Іпотекодавець) з однієї сторони та ОСОБА_1 (далі Кредитор, Іпотекодержатель), з іншої сторони, було укладено договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-525 (а.с.8-9).
Відповідно до п. 1 договору іпотеки, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 позичили у ОСОБА_1 50000 (п`ятдесят тисяч) доларів США, що еквівалентно 406500 (чотириста шість тисяч п`ятсот)  гривень, до 13 серпня 2010 року.
Своїм підписом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підтвердили факт отримання грошей.
Цим договором забезпечується виконання зобов`язання, що викладено у п. 1 цього договору. 
Предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 , яка належить Боржнику (Іпотекодавцю) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Білоцерківським міськвиконкомом 16 січня 1997 року за № НОМЕР_1 та зареєстрованого в інвентар бюро 23 січня 1997 року за №11220, реєстраційний №11363818 (п. 2 договору іпотеки).
У п. 11 договору сторони договору передбачили, що у випадку невиконання Боржником (Іпотекодавцем) в строк до 13 серпня 2010 року зобов`язання сторони домовились, що звернення стягнення та реалізація заставленого майна в разі звернення стягнення на нього може бути здійснено шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку», або іншим шляхом визначеним сторонами. 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2015 року у справі № 357/8502/15-ц, було стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 439613 (чотириста тридцять дев`ять тисяч шістсот тринадцять) гривень, що еквівалентно 20854 (двадцять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири) доларам 51 центів США основного боргу, а саме різницю між вартістю предмета іпотеки та сумою фактично позичених грошових коштів. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1   три відсотки річних у сумі 160438 (сто шістдесят тисяч чотириста тридцять вісім) гривень 82 копійки, що еквівалентно 7610 (сім тисяч шістсот десять)  доларів 95 центів США, вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 10-12).
За даними Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення суду в апеляційному та касаційному порядку не переглядалось.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.9).
17 березня 2016 року ОСОБА_1 подав до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори претензію кредитора (в порядку ст. 1281 ЦК України), в якій просив завести спадкову справу після майна померлої ОСОБА_3 , якщо така не заведена, включити кредиторські вимоги ОСОБА_1 у спадкову масу після смерті ОСОБА_3 , повідомити спадкоємців про наявність заборгованості у розмірі 1007181 (один мільйон сім тисяч сто вісімдесят одна) гривня 82 копійки (а.с.14).
Згідно з довідкою Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори за вих. № 1653/02-14 від 15 серпня 2024 року, спадкова справа № 159/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , заведена на підставі претензії кредитора ОСОБА_1 , за видачею свідоцтв про право на спадщину ніхто не звертався, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.15).
ОСОБА_3 на випадок своєї смерті, склала заповіт, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.20).
Відповідно до витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі, до майна померлої ОСОБА_4 заведена спадкова справа № 43/2021 приватним нотаріусом Приймак А.П. Датою смерті вказано ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13).
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 29 липня 2024 року квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності по частині. Також наявні дані про арешт нерухомого майна, обтяжувач Білоцерківський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, постанова від 23 листопада 2018 року. Проте у Державному реєстрі іпотек відомості відсутні (а.с.16). 
У відділі державної виконавчої служби у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) з 17 лютого 2014 року перебувало виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого напису №2-4071, виданого 27 вересня 2011 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Білик О.Г., про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , і належить на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.25)
Постановою головного державного виконавця відділу ДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Рябоконем М.В. від 20 жовтня 2022 року, повернуто стягувачу виконавчий документ з примусового виконання виконавчого напису № 2-4071, оскільки згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану» за №2455-ІХ, який набрав чинності 25 серпня 2022 року, встановлено заборону примусового виконання виконавчих написів нотаріусів (а.с.29).
 
Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац 3 ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки визначено положеннями ст. 38 Закону України «Про іпотеку» де в ч.1 вказано, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.
Загальні положення про спадкування, порядок та підстави спадкування, здійснення права на спадкування та оформлення права на спадщину врегульовано Книгою 6 Цивільного кодексу України.
До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст.ст. 1218, 1231 ЦК України).
Відповідно до  ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини він вважається таким, що не прийняв її. 
Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
 
За змістом ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц  вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
 
З наведених обставин справи вбачається, що позивач є кредитором та іпоткодержателем у зобов`язанні де боржниками та іпокодавцями виступали ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Матеріали справи містять дані про те, що позивачем були реалізовані його права, як іпотедержателя, а саме 27 вересня 2011 року державним нотаріусом був виданий виконавчий напис № 2-4071, про звернення стягнення на спірну квартиру, як на таку, що належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . За даними виконавчої служби цей напис не був виконаний у зв`язку із встановленою забороною примусового виконання виконавчих написів нотаріусів. Проте вказане свідчить про те, що позивачем був використаний один із визначених Законом України «Про іпотеку» спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, який не є скасованим чи визнаним недійсним, а тому підстав для застосування іншого способу не вбачається. 
Крім того у позовних вимогах позивач просить про звернення стягнення шляхом продажу предмета іпотеки - 1/2 частки квартири, що належала ОСОБА_3 , визначаючи відповідачем ОСОБА_2 , як спадкоємця за заповітом. Проте в матеріалах справи відсутні дані про прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_3 . Враховуючи дату народження відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно на момент смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) він був неповнолітнім, проте 06 лютого 2016 року він набув повноліття і даних про те, що він фактично прийняв спадщину матеріали справи не містять. Прийняття спадщини є правом особи, а отже за відсутності даних про вчинення таких дій, не можна стверджувати, що до цієї особи перейшли зобов`язання спадкодавця і він є відповідальним перед позивачем. 
Крім того, слід звернути увагу на те, що судовим рішенням у справі № 357/8502/15-ц був встановлений обов`язок двох осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . При цьому судовим рішення визначений солідарний обов`язок. Проте дані щодо іншого боржника у зобов`язанні, виконання та/або невиконання ним цих обов`язків в матеріалах справи відсутні.
Таким чином заявлені позивачем позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами, як того вимагають положення процесуального закону.
 
Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення пред`явлених позивачем вимог до відповідача ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - частину квартири шляхом надання права продажу цього майна позивачу.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
 
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи апеляційним судом компенсації не підлягають.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 С.М. Верланов
 
                                                                                                             Н.В. Поліщук

 
  Повний текст постанови складений 24 липня 2025 року.