Ухвала
 
04 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 751/6145/24
провадження № 61-8395ск25 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Слєпченко Сергієм Анатолійовичем, на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 грудня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 червня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , адвокатського об`єднання «РЯБІНІН ПЕРЕВЕРЗЄВ ТА ПАРТНЕРИ» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , АО «РЯБІНІН ПЕРЕВЕРЗЄВ ТА ПАРТНЕРИ», в якому просив визнати недійсним договір відступлення права вимоги (цесії) від 28 березня 2024 року, що укладений між АО «РЯБІНІН ПЕРЕВЕРЗЄВ ТА ПАРТНЕРИ» та ОСОБА_2 з приводу договору про надання правничої допомоги від 09 червня 2023 року в редакції від 15 серпня 2023 року, що був укладений між АО «РЯБІНІН ПЕРЕВЕРЗЄВ ТА ПАРТНЕРИ» та ним.
 
Позов мотивований тим, що 09 червня 2023 року між позивачем та АО «РЯБІНІН, ПЕРЕВЕРЗЄВ та ПАРТНЕРИ», в особі старшого партнера Переверзєва О. О. , укладено письмовий договір № б/н про надання правничої допомоги, що закріплений печаткою та підписами сторін. Відповідно до умов договору адвокатське об`єднання зобов`язалось надати йому правничу допомогу, представляти його інтереси у судах та інших державних органах з питань спадщини, оформлення виплат після загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , а він зобов`язався виплатити адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 50% від розміру фактично отриманої грошової допомоги після загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів.
 
15 серпня 2023 року АО «РЯБІНІН ПЕРЕВЕРЗЄВ ТА ПАРТНЕРИ» та позивач уклали договір про внесення змін в Основний договір, в якому гонорар адвоката було зменшено до 400 000 грн (на які адвокат вже надав правничу допомогу відповідно акту), та строк виплати було визначено до 01 листопада 2023 року.
 
28 березня 2024 року АО «РЯБІНІН ПЕРЕВЕРЗЄВ ТА ПАРТНЕРИ» на підставі договору відступлення права вимоги (цесії) відступлено право вимоги за договором про надання правничої допомоги від 09 червня 2023 року ОСОБА_2 .
 
11 квітня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовною заявою (справа № 732/672/24) про стягнення 400 000 грн. Позивач, із зазначеним договором не згоден, оскільки, на його думку, в цих правовідносинах неможливо відступити право вимоги.
 
Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 09 червня 2025 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги відмовлено.
 
02 липня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана адвокатом Слєпченко С. А., у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
Правового висновку потребує частина перша статті 515 ЦК України у взаємозв`язку з статтями 26 і 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» щодо наступного: чи є договір про надання правничої допомоги правочином, що нерозривно пов`язаний з особою кредитора? чи можливо відступити право вимога за договором про надання правничої допомоги іншій особі як в цілому так і щодо частини зобов`язань? Відповіді на ці питання необхідні для встановлення чітких меж в адвокатській діяльності, уникнення свавільного відступлення вимог іншим особам порушення прав боржників;
стороною договору про надання правничої допомоги може бути виключно адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання як організаційно-правові форми здійснення адвокатської діяльності), лише він може виключно надавати правничу допомогу на професійній основі, інші особи можуть здійснювати лише представництво інтересів (однак в малозначних спорах), що не дорівнює наданню правничої допомоги в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та статті 131-2 Конституції України;
особливістю договору про надання правничої допомоги є те, що обов`язковим його учасником є адвокат (адвокатське бюро, об`єднання), що надає правничу допомогу, а не будь яка особа, оскільки в розумінні ст. 1312 Конституції України виключно адвокат є суб`єктом надання професійної правничої допомоги. В той же час Закон України «Про адвокатура та адвокатську діяльністю» визначає, що сторонами договору можуть бути лише (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) та клієнт (фізична чи юридична особа), тобто склад учасників є сталим. Не може бути надавачем послуг за договором про надання правничої допомоги юрисконсульт, юрист якоїсь організації, нотаріус, помічник нотаріуса, суддя тощо. Виключно адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) може виступати надавачем таких послуг, а тому можна зробити висновок, що відступлення права вимоги за договором про надання правничої допомоги не можливо;
зобов`язання клієнта сплатити гонорар адвокатському об`єднанню за надану правничу допомогу є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Цей зв`язок обумовлений самою природою адвокатської діяльності та поняття «гонорар». Гонорар не є простою оплатою за послуги у загальному розумінні; це винагорода за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту, що регулюється спеціальним законодавством - Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Правилами адвокатської етики. Ця діяльність ґрунтується на особливих фідуціарних (довірчих) відносинах між адвокатом та клієнтом, високих етичних стандартах, професійній незалежності та обов`язку дотримання адвокатської таємниці. Навіть після надання правничої допомоги, особистий зв`язок між клієнтом та адвокатським об`єднанням (як первісним кредитором) не зникає повністю. Клієнт може мати претензії щодо обсягу, якості наданої допомоги, або обґрунтованості розміру гонорару, як це і стверджував Позивач у даній справі, зазначаючи, що правнича допомога не надавалася в повному обсязі. Вирішення таких спорів має відбуватися саме з тим суб`єктом, який надавав допомогу і несе професійну відповідальність за свої дії, а не з третьою особою, яка не має жодного стосунку до процесу надання правничої допомоги та не обтяжена відповідними професійними обов`язками. Таким чином, "особистий зв`язок" у контексті статті 515 ЦК України щодо правовідносин з надання правничої допомоги охоплює не лише сам процес надання послуг, але й увесь цикл взаємовідносин, включаючи питання оплати гонорару та можливі спори з цього приводу. Сама природа «гонорару», як він визначений спеціальним законодавством, надає йому особистісного характеру, що відрізняє його від загальних платежів за послуги.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)
 
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії).
 
Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. 
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
У касаційній скарзі позивач вказує, що підставою для оскарження в даному випадку є те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу. Окрім цього, в рамках даної справи встановлено обставини, спростувати які буде неможливо при розгляді іншої справи № 732/672/24, щодо стягнення заборгованості за договором правничої допомоги. Зазначена справа має фундаментальне значення в тій частині, що ВС жодного разу не досліджував питання можливості відступлення права вимоги за договором про надання правничої допомоги, в той же час правова невизначеність в цьому питанні створює передумови для зловживання цивільними правами з боку недоброчесних адвокатів та/або клієнтів, що відповідно впливає на їхні права та обов`язки. Фундаментальність даної справи полягає насамперед в тому, що в судковій практиці практично відсутні спори щодо оскарження відступлення права вимоги за договором про надання правничої допомоги, що є вкрай важливими для розуміння сутності відступлення права та його обмежень, зокрема в рамках адвокатури. Щодо винятковості для учасника справи. 08 червня 2023 року у лікарні після тяжких поранень помер ОСОБА_4 , військовослужбовець. Треба враховувати похилий вік та стан здоров`я Позивача та його дружини. Позивач вказує, що підписав Договір не читаючи. Він вже особа похилого віку, смерть сина розбила його моральний стан і колись статечний чоловік понадіявся на онуку, яка в мережі Інтернет знайшла надавача адвокатських послуг. Так, донька загиблого, онука позивача теж особо Договір не читала. Дід та онука вважали, що отримання вказаної виплати складний, тривалий процес. Теж саме підтвердили у надавача послуг і пояснили, що все залежить від обставин і, що звичайній людині це не завжди вдається і не всякий адвокат може виграти таку складну справу. Зазначені обставини вказують на те, що для позивача, якому вже 80 років та який втратив вже одного сина і не відомо чи залишиться в живих інший син, вказана справа має дійсно вагоме значення. Проте особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, в чому проявляється виняткове значення для позивача саме цієї справи та які саме обставини позивач позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа має виняткове значення для позивача, що і позивач позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями.
 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
 
Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішенні, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Слєпченко Сергієм Анатолійовичем, на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 грудня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 червня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , адвокатського об`єднання «РЯБІНІН ПЕРЕВЕРЗЄВ ТА ПАРТНЕРИ» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                     В. І. Крат
 
                                                                                              І. О. Дундар 
 
                                                                             Є. В. Краснощоков