ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3227/25 Справа № 214/794/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року                                                         м.Кривий Ріг        

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді БондарЯ.М.
Суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
сторони
позивач– Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»
відповідач- ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року, ухвалене суддею Поповим В.В. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного судового рішення відсутні),
УСТАНОВИВ
У січні 2024 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №200931401601 від 09.12.2017 року у розмірі 50250 грн. 10 коп., а також понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.12.2017 року на підставі Кредитного договору №200931401601, укладеного між АТ «Перший український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ») та відповідачем, останній було видано картку з кредитним лімітом, який в подальшому змінювався та на момент звернення до суду із даним позовом складає 32 000 грн. 00 коп. 
Відповідач належним чином не виконує свої кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим має заборгованість, яка станом на 01.12.2023 року складає 50 250 грн. 10 коп., з яких: 31 577 грн. 20 коп. – заборгованість за кредитом; 18 672 грн. 90 коп. – заборгованість по процентам; 0 грн. 00 коп. – заборгованість за комісією. 
Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задоволені.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» суму заборгованості за Кредитним договором №200931401601 від 09.12.2017 року у розмірі 50 250 грн. 10 коп., з яких: 31 577 грн. 20 коп. – заборгованість за кредитом; 18672 грн. 90 коп. – заборгованість по процентам.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. 
Відповідач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати та призначити новий судовий розгляд справи з належним повідомленням сторін.
При цьому, скаржник зазначає, що вона немає кредитного договору, що унеможливлює перевірку умов та розрахунку заборгованості на які посилається позивач.
Вказує, що повідомлення а матеріали справи було надіслано судом на адресу реєстрації відповідача, проте вона мешкає за іншою адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим була позбавлена можливості захистити свої права. Вказує, що нещодавно народила третю дитину і не має фізичної можливості бути присутньою в судових засіданнях, тому просить врахувати ці обставини та створити умови для забезпечення її процесуальних прав.
Також відповідач вважає, що позивач не надав належних доказів, що підтверджують нарахування штрафів, пені та відсотків.
В додаткових поясненнях у справі, які надійшли через підсистему «Електронний суд» 17 квітня 2025 року, відповідач вказує на те, що суд розглянув справу без її участі в спрощеному провадженні, що вона не отримувала ні копії позову, ухвали про відкриття провадження, розрахунку заборгованості, що позбавило її можливості подати відзив на позов, клопотання. Знову вказує на відсутність доказів існування кредитного зобов`язання. Складений Банком розрахунок заборгованості викликає сумнів. Також вказує на пропуск строку позовної давності, вказуючи на те, що остання зміна кредитного ліміту відбувалася 12.02.2020 і з того часу вона не визнавала борг, не здійснювала оплат, не було підстав для зупинення строку та оскільки позов подано у 2024 році, пропущено понад один рік строк позовної давності. Зазначає, що після спливу позовної давності боржник має право вимагати застосування наслідків її спливу, і суд не може задовольнити позов, навіть, якщо вимоги обґрунтовані. Факт дії воєнного стану не є безумовною підставою для зупинення строку позовної давності. Вважає, що позов не підлягає задоволенню, а рішення скасуванню.
У додаткових поясненнях які надійшли через підсистему «Електронний суд» 20.05.2025, відповідач вказує на те, що згідно з випискою по рахунку, наданою позивачем, останній платіж надходження коштів від відповідача відбувся 12.02.2020, проте у поданому позивачем розрахунку боргу фігурує дата 30.05.2021, яка не є датою платежу, а лише відображає дату фіксації залишку заборгованості. Таким чином трирічний строк позовної давності закінчився 12.02.2023, тоді як позов було подано 10.01.2024, тобто з перевищенням більш ніж на 10 місяців, просить урахувати зазначені обставини справи та застосувати положення ст.267 ЦК України, відмовивши в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності.
У додаткових поясненнях які надійшли через підсистему «Електронний суд» 19.06.2025 відповідач знову вказує на несправедливі умови кредитного договору, приховані комісії та платежі, односторонню зміну процентної ставки, приховування реальної вартості кредиту, сплив позовної давності, відсутність належних доказів виникнення та розміру заборгованості, не доведення факту отримання відповідачем спірної суми, порушення порядку зарахування платежів, неправомірне нарахування процентів після закінчення строку кредиту, форс-мажорні обставини та тяжкі життєві обставини відповідача (народження третьої дитини, Пандемія, воєнний стан). Просить відмовити Банку у заявленій сумі 50 250,10 грн., а у разі часткового задоволення позову зменшити розмір заборгованості до справедливої суми, виключивши всі незаконні нарахування комісії, проценти та штрафні санкції. Звільнити відповідача від відповідальності за прострочку або зменшити її до розумного мінімуму. Стгнути з позивача на користь відповідача судові витрати.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог,за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 09.12.2017 року відповідачем було заповнено заяву №200931401601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписанням якої відповідач беззастережно підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в повному обсязі, просила відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривні та надати кредитну картку. 
Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту за Договором №200931401601, 09.12.2017 року на картку відповідача було встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000 грн. 00 коп., який в подальшому неодноразово збільшувався, останній раз 12.02.2020 року до 32 000 грн. 00 коп.
Відповідно до виписки з особового рахунку відповідача, за період з 09.12.2017 року по 01.12.2023 року, відповідач активно користувалась кредитною карткою, використовуючи кредитні кошти та частково, виконуючи зобов`язання за умовами Кредитного договору.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за Кредитним договором №200931401601 від 09.12.2017 року станом на 01.12.2023 року становить 50 250 грн. 10 коп., з яких: 31 577 грн. 20 коп. – заборгованість за кредитом; 18 672 грн. 90 коп. – заборгованість по процентам; 0 грн. 00 коп. – заборгованість за комісією.
Відповідачу було направлено письмову вимогу від 01.12.2024 року про виконання зобов`язання перед АТ «ПУМБ» та погашення заборгованості по кредитному договору №200931401601 від 09.12.2017 року, однак така була залишена відповідачем поза увагою.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог виходив з їх обґрунтованості та доведеності належними та допустимими доказами.
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами відповідача ОСОБА_1 , викладеними в апеляційній скарзі, виходячи з наступного.
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
При цьому, ч.1 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Так, позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог суду надано наступні докази:копію Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (редакція діє з 10 червня 2017 року) (а.с.7-22); копії Додатків №3 та №4 до зазначеного Договору (а.с.23-27); копію письмової вимоги Банку про погашення ОСОБА_1 кредитної заборгованості в загальному розмірі 50 250,10 грн. від 01.12.2023 (а.с.28-29); копію списку про направлення вимоги №20231204 ПУМБ 509 – рекомендованих листів Ф.103, де під №214 зазначена ОСОБА_1 (а.с.31); копію довідки про збільшення кредитного ліміту, з якого видно, що 09.12.2027 кредитний ліміт становив 1000 грн., в подальшому неодноразово збільшувався, останній раз 12.02.2020 до 32 000 грн. (а.с.33); розрахунок заборгованості за відсотками за користування кредитом – період нарахування з 28.02.2018 по 30.05.2021 – сума 18 672,90 грн (а.с.34-35); розрахунок заборгованості з погашення кредиту – період нарахування з 30.12.2017 по 30.05.2021 – сума боргу 31 577,20 грн (а.с.35-38); виписку з особового рахунку ОСОБА_1 за період з 09.11.2017 по 01.12.2023 (а.с.49-65); копію Заяви №200931401601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 09 грудня 2017 року, яка особисто підписана відповідачем (а.с.68); ксерокопію паспорта ОСОБА_1 (а.с.69); витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 станом на 09.12.2017 (а.с.70).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Надані позивачем докази наведені вище, підтверджують укладення між сторонами кредитного договору, узгодження сторонами усіх істотних умов кредитного договору, зокрема стягнення процентів за користування кредитом, користування кредитними коштами протягом тривалого часу, а також часткове погашення кредитного боргу, тоді як відповідачем не спростовані та суду не доведено належними та допустимими доказами, що остання спірний кредитний договір не укладала, кредитних коштів не отримувала, а відтак висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку кредитних коштів та процентів за користування кредитом, колегія суддів вважає правильним та належним чином обґрунтованим.
Доводи відповідача про її неналежне повідомлення щодо розгляду справи колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.
Так, матеріалами справи встановлено, що на час укладення спірного кредитного договору ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що зокрема підтверджено копіє Заяви №200931401601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 09 грудня 2017 року, яка особисто підписана відповідачем (а.с.68); витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 станом на 09.12.2017 (а.с.70).
Судом першої інстанції під час отримання позову за відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади встановлено, що станом на 25.01.2024 місцем реєстрації місця проживання ОСОБА_1 з 06.04.2021 зазначено АДРЕСА_3 (а.с.77).
06 березня 2024 року судом першої інстанції було прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.78-79).
Суд першої інстанції 06 березня 2024 надіслав на дві адреси відповідача ( АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 ) копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками (а.с.80), проте поштове відправлення за двома адресами без вручення були повернуті до суду першої інстанції з відмітками поштового відділення: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.81-82, 83-84).
Відповідно до положень ч.2 ст.128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно положень п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Як зазначалось вище судом першої інстанції документи по справі надсилались за двома адресами: ( АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 ), які були відомі суду на час розгляду справи, проте були повернуті без вручення адресату у зв`язку з його відсутністю за вказаною адресою, що у розумінні положень п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України є належним повідомленням.
З наданого відповідачем Договору купівлі-продажу квартири, встановлено, що власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач стала з 22.09.2022 року, проте, цієї адреси відповідач суду не повідомила, відповідно суд не міг знати цієї інформації та направив повідомлення відповідачу на встановлені судом адреси місця реєстрації.
З виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 09.11.2017 по 01.12.2023 видно, що остання користувалася кредитними коштами та здійснювала часткове погашення кредитної заборгованості, зокрема 31.01.2020 нею було здійснено погашення заборгованості на суму - 824,74 грн., що зокрема підтверджено і розрахунком заборгованості, який відповідачем не спростовано (а.с.49-65).
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) на всій території України з 12.03.2020 по 30.06.2023 було встановлено карантин. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020. «Карантинні» норми також були установлені п.12 розділу «Прикінцевих і перехідних положень» ЦК України. Цей пункт передбачає, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання розповсюдженню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину. Законодавець застосував слово «продовжується», отже, він мав на увазі, що позовна давність спливає під час дії карантину, тому останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення карантину.
Окрім того, Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків давності, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п. 19, з якого вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У редакції Закону №3450-ІХ від 08.11.2023 «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», п.19 ЦК викладено в наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».
Таким чином з урахуванням дати останнього платежу на погашення заборгованості – 30.01.2020, а також переривання строку на підставі наведених вище норм Закону, позивачем пред`явлено позов до суду 25.01.2024 без порушення строків позовної давності, а відтак вимога відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.
Перевіривши справу та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про задоволення позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.
Отже, доводи апеляційної скарги сторони відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, підстав для здійснення перерозподілу судових витрат не має, тому понесені відповідачем судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги залишаються за ОСОБА_1 ..
Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення виготовлено 24 червня 2025 року.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

В.О. Остапенко