Справа № 464/3117/24                         Головуючий у 1 інстанції: Сабара Л.В. 
Провадження № 22-ц/811/463/25                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        28 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 грудня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИЛА:
10.06.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 565,89 грн, а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.
Позов обґрунтований тим, що 12.06.2017 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем, шляхом акцептування банком пропозиції клієнта, укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Ліміт кредитної лінії встановлено у розмірі 200 000,00 грн, процентна ставка фіксована, у розмірі 30% річних. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «Альфа-Банк» взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження грошові кошти. Станом на 20.12.2021 розмір заборгованості за кредитним договором становить 47 565,89 грн. 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та позивачем укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором від 13.06.2017. Таким чином, у відповідача наявна заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 19 грудня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 651 (двадцять дві тисячі шістсот п`ятдесят одна) гривня 12 (дванадцять) копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, а також судовий збір у розмірі 1 441 (одна тисяча чотириста сорок одна) гривня 90 (дев`яносто) копійок.
Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що акцепт оферти, довідка про умови кредитування з використанням картки, які долучені позивачем на підтвердження укладання умов кредитного договору, не свідчить про укладення у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг.А сам факт підписання акцепту пропозиції та довідки про умови кредитування не свідчить про беззаперечне ознайомлення клієнта з Умовами та Правилами надання банківських послуг.Умови та Правила надання банківських послуг АТ «Альфа Банку», а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можна вважати складовими частинами укладеного між банком та відповідачем кредитного договору.Також позивач покликається на те, що Паспорт споживчого кредиту надавався відповідачу для ознайомлення та відповідач погодилась з ним, підписуючи угоду. Вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами зазначеному в цьому документі, що додані до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.Однак такий паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) відповідачем не підписувався та такий не долучений до матеріалів справи. Наданий позивачем розрахунок щодо заборгованості в сумі 47565,89 грн, сам по собі, не підтверджує наявність такої заборгованості у відповідача, інших доказів на підтвердження заборгованості позивачем не надано. Аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ «Альфа банк» та відповідачем, останньому встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, вимоги позивача щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за розрахунково-касове обслуговування кредиту щомісячно, є нікчемними, а відтак нарахована позивачем та сплачена відповідачем плата за обслуговування кредиту (розрахунково- касове обслуговування) за період з 13.06.2017 по 13.12.2021 в розмірі 34207,94 грн, є нікчемною та не підлягала сплаті за кредитним договором. Кошти, які були зараховані банком як плата за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) в розмірі 34207,94 грн., перекривають стягнуту судом першої інстанції суму в розмірі 22651,12 грн та сплачувалися відповідачем на погашення кредитної заборгованості, а тому повинні зараховуватися позивачем на погашення заборгованості за тілом та відсотками за користування кредитними коштами, тому їх слід перерахувати на погашення заборгованості за тілом та відсотками. Станом на 13.12.2021 відповідачка повністю сплатила та переплатила тіло кредиту а також відсотки за користування кредитним коштами, що свідчить про належне виконання нею умов кредитного договору та відсутність у неї заборгованості.
Враховуючи те, що підстав для задоволення позовних вимог немає, не підлягає стягненню і судові витрати на професійну правничу допомогу та сплачений позивачем за подання позовної заяви судовий збір.
       Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
       Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.
       Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 ЦК України , договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно з  ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Судом встановлено, що 12.06.2017 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладено кредитний договір, шляхом акцептування банком пропозиції (оферти) ОСОБА_1 на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». 
Відповідач із змістом та умовами Оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії ознайомилась, що підтверджується її підписом на вищевказаному документі.
Крім того, відповідачем підписано Довідку про Умови кредитування з використанням карти «Максимум-готівки», яка містить основні умови кредитування.
Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка» строк дії картки становить 3 роки з можливістю перевипуску картки за умови дотримання клієнтом умов договору.
АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши позичальнику грошові кошти, в порядку та на умовах, визначених укладеним договором, що підтверджується випискою по рахунку відповідача, з якої також вбачається факт користування відповідачем карткою, зокрема погашення нею кредитних коштів, рух коштів по рахунку та наявність заборгованості.
20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №4, відповідно до умов якого, а також з урахуванням акту приймання-передачі реєстру боржників від 20.12.2021, платіжного доручення №34291 від 20.12.2021, додатку 1-1 до договору факторингу №4 від 20.12.2021, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №630652216 від 13.06.2017.
Розрахунком заборгованості за кредитом, який міститься в матеріалах справи, стверджується, що заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №630652216 станом на 20.12.2021 становить 47 565, 89 грн, з яких: 41 854,94 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 4 925,38 грн – заборгованості за відсотками за користування кредитом; 785,57 грн – овердрафт (несанкціонована заборгованість).
Суд першої інстанції виходив з того, що із наданого позивачем розрахунку заборгованості убачається, що відповідачу нараховано заборгованість за період з 13.06.2017 до 20.12.2021, тобто поза межами строку дії картки. При цьому, доказів перевипуску картки відповідачу суду не надано, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в період з 13.06.2017 до 13.06.2020, в межах строку кредитного договору у розмірі 22 651,12 грн. Вказаний період стягнення заборгованості позивачем не оспорювався та не оскаржувався.
Однак, як убачається із Акцепту пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 12.06.2017, встановлено розмір комісійної винагороди за послуги банку.
Із наданого банком розрахунку заборгованості убачається, що за період з 13.06.2017 по 13.12.2021 ОСОБА_1 , як плату за розрахунково-касове обслуговування (щомісячна комісія), було сплачено 34 207,94 грн. 
За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».
За таких обставин, умови кредитного договору від 12.06.2017, якими встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту є нікчемними, тобто є недійсними в силу закону з моменту укладення договору.
З огляду на нікчемність умов угоди в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту, підлягають застосуванню правові наслідки виконання нікчемного правочину, шляхом зарахування вже сплачених відповідачем комісійних винагород банку за обслуговування кредиту в рахунок погашення суми основного боргу за кредитом, що забезпечить захист інтересів відповідача (34 207,94 грн - 22 651,12 грн) та у зв`язку з цим відповідач не має заборгованості перед позивачем, відтак позовні вимоги до задоволенню не підлягають.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі №461/2857/20.
Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, рішення суду слід скасувати з наведених вище мотивів, у позові відмовити.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 грудня 2024 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено: 28.08.2025

Головуючий                                                        
Судді