ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/46671/24                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Войтович  І. І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 липня 2025 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:                                                      Чаку Є.В., 
суддів:                                                                           Коротких А.Ю., Коротких А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Квізаліс" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ :
Товариство з обмеженою відповідальністю "Квізаліс" звернулося до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Київській області про відмову у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі пальним: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121, що оформлене листом про результати розгляду документів за № 6485/АП/10-36-09-04-08 від 22.08.2024;
- зобов`язати Головного управління ДПС у Київській області видати Товариству з обмеженою відповідальністю "Квізаліс" ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі пальним: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати останнє та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що оскаржуване рішення є незаконним,  таким що підлягає  скасуванню  у зв`язку з допущеними  судом порушеннями норм матеріального  права i процесуального закону. Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано вийшов за межі заявлених позовних вимог та визнав протиправним і скасував рішення оформлене листом ГУ ДПС у Київській області від 22.08.2024 №6485/АП/10-36-09-04-08 яке не є предметом розгляду справи. Також у апеляційній скарзі відповідач зазначив, що ГУ ДПС у Київській області правомірно прийнято рішення оформлене листом, яким відмовлено у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, оскільки Товариством не було надано завірених копій документів, визначених ст.15,18 Законом №481. Крім того апелянт вважає, що його протиправно зобов`язано видати позивачу ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, оскільки це є його дискреційним правом. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Щодо доводів апелянта про ненадання копій документів - акту вводу в експлуатацію об`єкта або акту готовності об`єкта до експлуатації, позивач зазначив, що АЗС товариства, яке знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, с.Хотів, вул. Шевченка, 121 є рухомим майном, яке не може бути введено в експлуатацію згідно містобудівного законодавства, зазначений заправник газу не пов`язаний із земельною ділянкою фундаментами та являють собою модульну установку заводського виготовлення, яка може бути вільно переміщена за допомогою вантажно-транспортних засобів без втрати функціонального призначення, що підтверджується технічною документацією. В паспорті на стаціонарні заправники газу СЗГ-10 вказано, що вони, є виробником підвищеної заводської готовності. Позивач вказав, що оскільки при улаштуванні АЗС він не здійснював будь-яких будівельних робіт, обладнання позивача розміщено на твердому майданчику, без улаштування фундаменту то розміщення таких АЗС не потребує документів, що дають право на їх будівництво, та, відповідно, вони не підлягають прийняттю в експлуатацію в розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». 
Позивач також зазначив, що у цій справі  контролюючий орган не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
          Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
          Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на ухвалу, перегляд якої можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
          В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
          З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках та з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може продовжити строк розгляду справи, про що постановляє ухвалу.
Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
          Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Квізаліс" є юридичною особою з  17.09.2007, яке зареєстроване та знаходиться за адресою м. Київ, вул. Ярославів вал, буд. 14-А, офіс 87-1 (Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зі зміною місцезнаходження).
Основним видом економічної діяльності Товариства є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.
ТОВ "Квізаліс" здійснювало реалізацію пального за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121, на підставі ліценції на право роздрібної торгівлі пальним, виданої з реєстраційним номером 10130314201900490.
Листом від 06.09.2024 №6815/БР 10-36-09-04-08 Головне управління ДПС у Київській області повідомило позивача, що термін дії ліцензії з реєстраційним номером 10130314201900490 - до 10.09.2024. Внесені Законом від 18.06.2024 №3817-ІХ, які набули чинності 27.07.2024, зміни до Закону №481 передбачають обов`язкову сплату чергового платежу за ліцензію та/або якщо закінчився термін дії ліцензії.
ТОВ "Квізаліс" подало засобами електронного зв`язку заяву від 05.08.2024 б/н щодо отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121, на 3 ємності загальною місткістю 28000 літрів, та до заяви долучило копію платіжної інструкції від 05.08.2024 №201.
Листом про результати розгляду документів №6485/БР/10-36-09-04-08 від 22.08.2024 року відповідач повідомив позивача про відмову у видачі ліцензії. Підставою відмови зазначено, що суб`єкт господарювання не надав акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального.
ТОВ "Квізаліс" надіслано засобами поштового зв`язку до ГУ ДПС у Київській області заяву від 07.08.2024 б/н та долучено до неї копії документів щодо отримання ліцензії за аналогічно вказаним об`єктом.
Листом від 22.08.2024 №6483/АП/10-36-09-04-08 відповідач повідомив позивача про відмову видачі спірної ліцензії. Підставою для відмови зазначено, що суб`єктом господарювання не надано документів визначених ч. 45 ст. 15 Закону №481 - акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації або відповідний сертифікат про прийняття в експлуатацію, а також документи на право власності чи право користування на обладнання, яке буде експлуатуватися за місцем провадження діяльності та документи на право власності чи право користування на обладнання, яке буде експлуатуватися за місцем провадження діяльності.
          Не погоджуючись з рішенням відповідача, оформленим листом від № 6485/АП/10-36-09-04-08 від 22.08.2024, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.
Основні засади державної політики, зокрема щодо регулювання роздрібної торгівлі пальним, а також посилення боротьби з незаконним обігом пального на території України визначає Закон України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального".
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначено Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».
Статтею 1 цього Закону, серед іншого, надано визначення наступним поняттям: ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування.
Законом України від 23.11.2018 №2628-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» внесені зміни до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», зокрема, частину двадцяту статті 15 викладено у такій редакції: «Роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю».
Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №2628-VІІІ він набирає чинності з 01.01.2019, крім, зокрема, підпункту 6 (щодо змін до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»), підпункту 17 (щодо змін до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності») пункту 2 розділу II цього Закону, що набирають чинності з 01.07.2019.
За змістом статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на п`ять років.
Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.
У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).
Суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.
У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями або пальним додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в органах державної фіскальної служби.
Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:
документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;
акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;
дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.
Копії таких документів не подаються у разі їх наявності у відкритих державних реєстрах, якщо реквізити таких документів та назви відповідних реєстрів зазначено в заяві на видачу ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального.
Після видачі/призупинення/анулювання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, вносить відповідні відомості до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше наступного робочого дня з дня видачі/призупинення/анулювання відповідної ліцензії.
Вимагати представлення інших документів, крім зазначених у цьому Законі, забороняється. Зазначені в цьому Законі документи (крім документів, які подаються заявником для отримання ліцензії на право виробництва пального, оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального) подаються в одному примірнику в копіях, засвідчених нотаріально або органом, який видав оригінал документа або посадовою особою органу ліцензування. Заява про видачу ліцензії та визначені цим Законом документи подаються уповноваженою особою заявника або надсилаються рекомендованим листом. У разі подання заяви про видачу ліцензії та доданих до неї документів особисто вони приймаються за описом, копія якого видається заявнику з відміткою про дату прийняття заяви та документів і підписом особи, яка їх прийняла.
Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
Зі змісту наведених правових норм вбачається, що для здійснення господарської діяльності, зокрема, з роздрібної торгівлі пальним, суб`єкт господарювання має отримати ліцензію на здійснення такої діяльності. Вичерпний перелік документів, що подається разом із заявою про отримання ліцензії, визначений статтею 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». У цьому переліку, крім іншого, визначено акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства.
В даному випадку предметом спору у справі є рішення відповідача, оформлені листами від 22.08.2024, про відмову у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі пальним.
Підставою для прийняття вказаних рішень слугувало ненадання позивачем документів визначених ч. 45 ст. 15 Закону №481, а саме акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації або відповідний сертифікат про прийняття в експлуатацію, а також документи на право власності чи право користування на обладнання, яке буде експлуатуватися за місцем провадження діяльності та документи на право власності чи право користування на обладнання, яке буде експлуатуватися за місцем провадження діяльності.
Колегія суддів зазначає, що згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Згідно  ч.2 статті 39 Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Акт готовності об`єкта до експлуатації підписується замовником, генеральним проектувальником, генеральним підрядником або підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), субпідрядниками, страховиком (якщо об`єкт застрахований).
У постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 823/1850/16 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду зазначив, що розміщення виконаного цілісним заводським виробом стаціонарного заправника газом відноситься до будівельних робіт і потребує отримання дозволу органу державного архітектурно-будівельного контролю.
В постанові від 8 червня 2022 року у справі № 340/3135/20 Верховний Суд вказав, що  правомірною є відмова у видачі ліцензії суб`єкту господарювання на роздрібну торгівлю пальним у разі неподання таким суб`єктом акта вводу в експлуатацію об`єкта, акта готовності об`єкта до експлуатації або сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, а саме - стаціонарного заправного комплексу.
Водночас у постанові від 22 липня 2021 року у справі №  640/19955/19 Верховним Судом наведено висновок про те, що установлення на бетонний майданчик АЗС, які виконані як цілісний заводський виріб і для їх установлення не передбачено будь-яких будівельних робіт, зокрема, улаштування фундаменту, не є будівництвом, а тому при розміщені такої АЗС не виникає обов`язку щодо прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва.
Отже, для отримання ліцензії на роздрібну торгівлю пальним суб`єкт господарювання зобов`язаний подати до ліцензійного органу акт вводу в експлуатацію об`єкта, акт готовності об`єкта до експлуатації або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта щодо виконаного цілісним заводським виробом стаціонарного АЗС, проте такий обов`язок не виникає, якщо АЗС розміщено на бетонному майданчику як цілісний заводський виріб і для його установлення не передбачено будь-яких будівельних робіт, зокрема, улаштування фундаменту.          Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 09.08.2022 у справі № 580/2513/21, від. 28.01.2025 у справі №140/1784/22.
Згідно пункту 10.8.14 ДБН Б.2.2-12:2019 класифікацію АЗС за категоріями наведено у таблиці 10.9, згідно якої розрізняють такі типи АЗС за їх технологічними рішеннями:
Тип А розміщення резервуара відносно ПРК роздільне (традиційне), відносно поверхні ділянки підземне;
Тип Б розміщення резервуара відносно ПРК зблоковане (блочне), відносно поверхні ділянки підземне;
Тип В розміщення резервуара відносно ПРК роздільне (модульне), відносно поверхні ділянки наземне;
Тип Г розміщення резервуара відносно ПРК зблоковане (контейнери), відносно поверхні ділянки наземне.
Також АЗС класифікують за їх потужністю (за місткістю резервуарів і кількістю автозаправок в годину) на І мала категорія; ІІ середня; ІІІ велика.
Судом встановлено, що позивач має АЗС яке відноситься до типу В - заправки з роздільним (модульним) наземним резервуаром ємністю 80м куб. включно та за категорією відноситься до ІІ категорії потужностей (середньої), що не спростовується відповідачем у справі.
У висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 26.07.2024 №4-07/24 ФОП ОСОБА_1 вказано, що модулі для заправки автомобілів зрідженим газом та модуль для заправки автомобільним паливом ПЗП1-6-2-1, що розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121 є рухомим майном, не пов`язаним з земельною ділянкою фундаментом, яке не може бути введене в експлуатацію згідно містобудівного законодавства, оскільки не відноситься до об`єктів будівництва, їх встановлення не відноситься до будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту.
Під час розгляду справи відповідачем не доведено, що для встановлення паливно-заправних пунктів необхідно було проводити будівельні роботи.
Таким чином, враховуючи надані позивачем документи,  АЗС позивача (3 ємності), зазначена у заявах про видачу ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним, відноситься до модульних автозаправних станцій, тобто до автозаправних станцій з наземним розташуванням резервуарів для зберігання палива, улаштування яких здійснювалось без проведення будівельних робіт, оскільки обладнання та споруди розміщені без фундаменту та без підземного розміщення резервуарів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки при улаштуванні АЗС позивач не здійснював будь-яких будівельних робіт, обладнання позивача розміщено на бетонному майданчику, без улаштування фундаменту, без підземного розміщення резервуарів, отже у позивача не виникло обов`язку щодо отримання акту вводу в експлуатацію об`єкта або акту готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інших документів, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального для провадження підприємницької діяльності за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121.
Твердження відповідача про не надання до контролюючого органу документів на право власності чи право користування на обладнання, яке буде експлуатуватися за місцем провадження діяльності, суд першої інстанції правильно визнав необґрунтованим з огляду на те, що вимога вказаних документів у суб`єкта господарювання згідно ст. 15 Закону №481 не передбачена.
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про протиправність висновку контролюючого органу в частині відмови у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним суб`єкту господарювання ТОВ "Квізаліс".
З огляду протиправність відмови у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним позивачу, для належного способу захисту прав позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для зобов`язання Головне управління ДПС у Київській області видати ТОВ "Квізаліс" ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі пальним: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121.
Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано вийшов за межі заявлених позовних вимог та визнав протиправним і скасував рішення оформлене листом ГУ ДПС у Київській області від 22.08.2024 №6485/АП/10-36-09-04-08 яке не є предметом розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.
Судом встановлено, що позивач подав заяви на отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним та документи через електронний кабінет 05.08.2024 (заява форми Додатку 2.3 разом із платіжним документом) та поштою (рекомендованим листом) 07.08.2024.
Вказані заяви стосувались одного і того ж самого предмету запиту - отримання ТОВ "Квізаліс" ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі пальним: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121, що, як правильно зазначив суд першої інстанції, виключає відокремлення заяв одна від одної за змістом та предметом розгляду. 
Фактично позивач використав право на подання заяв двома способами.
Вказані заяви були прийняті до розгляду та були розглянуті відповідачем по суті. 
Підстави для відмови у видачі ліцензії у обох листах  є ідентичними. 
Суд першої інстанції правильно зазначив, що враховуючи наявність аналогічного рішення оформленого листом від 22.08.2024 №6483/АП/10-36-09-04-08 про відмову у видачі товариству спірної ліцензії, останнє не породжує наслідки визнання судом протиправним та скасування.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги фактично зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. 
При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 322 КАС України, суд

                                                   ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року - залишити без змін.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Головуючий суддя:                                                      Є.В. Чаку

          Судді:                                                                        А.Ю. Коротких

                                                                                          Є.О. Сорочко