УХВАЛА
 
03 квітня 2025 року
м. Київ
 
справа № 370/1433/23
провадження № 61-4119ск25 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 07 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Київоблгаз» про зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Київоблгаз» (далі - АТ «ОГС «Київоблгаз»), в якому просила суд: 
- визнати неправомірними дії АТ «ОГС «Київоблгаз» по припиненню 09 листопада 2020 року газопостачання до належного їй будинку за адресою АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати АТ «ОГС «Київоблгаз» безоплатно поновити газопостачання до належного їй будинку за вказаною адресою;
- стягнути з АТ «ОГС «Київоблгаз» на користь ОСОБА_1 суму відшкодування вартості планового місячного об`єму споживання природного газу за період безпідставного припинення газопостачання в розмірі 7 141,80 грн; 
- стягнути з АТ «ОГС «Київоблгаз» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, що виникла в результаті неправомірного припинення газопостачання, у розмірі 27 454,47 грн; 
- стягнути з АТ «ОГС «Київоблгаз» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок неправомірного припинення газопостачання у розмірі 250 000,00 грн.
 
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 07 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 лютого 
2025 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «ОГС «Київоблгаз» про зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.
31 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Макарівського районного суду Київської області від 07 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року, 
в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нову про задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
У постанові Київського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року не зазначено дати виготовлення повного тексту постанови, отже останній тридцятий день на касаційне оскарження припадає на 20 березня 2025 року (четвер).
Заявник звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою 31 березня 
2025 року, тобто з пропуском строку подачі касаційної скарги.
У касаційній скарзі заявник вказала, що копію оскаржуваної постанови отримано 
05 березня 2025 року засобами електронного зв`язку, однак, не заявила клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги.
Оскільки, заявником не заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, касаційну скаргу необхідно залишити без руху відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України та надати особі строк для подання відповідного клопотання.
Також, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні; 
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
У касаційній скарзі заявник посилається, як на підставу касаційного провадження на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, та зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що посилання на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, не може бути прийняте касаційним судом, оскільки воно є загальним та не відповідає вимогам, викладеним у ЦПК України.
Зокрема, заявник не вказує, щодо питання застосування якої саме норми права та у яких саме подібних правовідносинах, на думку заявника, відсутній висновок Верховного Суду.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги 
з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 07 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                  Г. В. Коломієць