ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/38076/23                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Войтович  І. І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 травня 2025 року                                                                                    м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Безименної Н.В., Бєлової Л.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просить: 
-          визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 16.05.2023 про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2.
-          визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16.05.2023 про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Державним виконавцем заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. не вжито жодних заходів задля забезпечення виконання судового рішення, що визначені в ст.ст. 7, 18, 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», та на підставі постанови від 16.05.2023 безпідставно закінчено провадження без його фактичного виконання. Вважає постанову від 16.05.2023 про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 протиправною, оскільки на даний час рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2021 у справі № 640/1052/20 не виконано в частині виплати середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 25.12.2019 по день фактичного розрахунку. Позивач вважає, що дії боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 свідчать про небажання виконувати рішення та очевидним є факт, що протягом виконавчого провадження Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не здійснено жодної дії задля забезпечення та перевірки виконання рішення суду.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що усі необхідні дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 640/1052/20 Окружного адміністративного суду міста Києва виданого 05.07.2021, виконавцем вчинено. Зокрема, на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.12.2022 Офісом Генерального прокурора на адресу відділу надіслано лист від 10.02.2023 № 21-220вих-23, яким боржник повідомив про подання до суду заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 640/1052/20 у частині визначення суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 за період з 25.12.2019 по день фактичного розрахунку, до вказаного листа боржник також додав копію заяви. Станом на 22.03.2023 у відділі відсутня інформація щодо прийняття Київським окружним адміністративним судом заяви про ухвалення додаткового рішення. У зв`язку із зазначеним 22.03.2023 державним виконавцем на адресу боржника направлена вимога, якою зобов`язано надати підтвердження направлення Офісом Генерального прокурора 09.02.2023 заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 640/1052/20. 29.03.2023 боржник на виконання вимоги державного виконавця надав докази направлення заяви до суду, а саме: засвідчену копію реєстру (списку поштових відправлень). Відповідач вказує, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2021 у справі № 640/1052/20 зобов`язано Офісу Генерального прокурора виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 25.12.2019 по день фактичного розрахунку та зауважив, що судом при вирішенні спору в адміністративній справі № 640/1052/20 ухвалено рішення зобов`язального характеру, в котрому не зазначено чіткої суми, яку має сплатити боржник, а зазначено лише період за час якого має бути виплачена сума. Питання розрахунку за період затримки виплати відноситься до компетенції Офісу Генерального прокурора, орган державної виконавчої служби чи державний виконавець в його особі не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Відповідач вважає, що боржником виконано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2021 у справі № 640/1052/20 у спосіб та порядок, передбачений таким рішенням. Таким чином, керуючись пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону, державним виконавцем 16.05.2023 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, спірна постанова прийнята на підставі та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та є обґрунтованою, тобто прийнята з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, відповідає критеріям, визначених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в задоволенні позову просить суд відмовити.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16.05.2023 про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2024 року апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року без змін.
Не погоджуючись з судовим рішенням, Офіс Генерального прокурора подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16.05.2023 закінчено виконавче провадження № НОМЕР_2 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» унаслідок фактичного виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. З огляду на викладене, дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 та постанова про його закінчення від 16.05.2023 є законними та вчиненими/прийнятою у межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2021 у справі № 640/1052/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано бездіяльність Офіса Генерального прокурора протиправною в частині невнесення до наказу Генерального прокурора від 21.12.2019 № 2161ц щодо звільнення ОСОБА_1 посилання на п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та в частині невиплати позивачу вихідної допомоги при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку.
Зобов`язано Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку, що складає 37 756,15 грн.
Зобов`язано відповідача доповнити наказ Генерального прокурора України від 21.12.2019 №2161ц та трудову книжку записами з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Зобов`язано Офіс Генерального прокурора виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 25.12.2019 по день фактичного розрахунку.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2021 - задоволено частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2021 скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання бездіяльності Офісу Генерального прокурора протиправною в частині невнесення до наказу Генерального прокурора від 21.12.2019 № 2161 ц щодо звільнення ОСОБА_1 посилання на п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України та зобов`язання відповідача доповнити наказ Генерального прокурора України від 21.12.2019 №2161ц та трудову книжку записами з посиланням на п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, та прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог в цій частині - відмовлено.
У решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 року - залишено без змін.
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.07.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 у справі № 640/1052/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2021 в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 37  756,15 грн виконано Офісом Генерального прокурора 12.12.2022 в примусовому порядку.
17.12.2022 позивачем до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано виконавчий лист №640/1052/20 від 05.07.2021 про виплату середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 25.12.2019 по день фактичного розрахунку.
26.12.2022 постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяною Ігорівною, розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого листа №640/1052/20 виданого 05.07.2021 Окружним адміністративним судом м. Києва та відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 щодо примусового виконання виконавчого документу про зобов`язання Офіс Генерального прокурора виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 25.12.2019 по день фактичного розрахунку.
Боржник - Офіс Генерального прокурора, код ЄДРПОУ 00034051.
Стягувач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
В постанові в п. 2 зазначено про те, що Боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
В пункті 3 постанови вказано про стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди 26800,00 грн.
Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.
Боржником Офісом Генерального прокурора за ВП № НОМЕР_2 надіслано листа до відділу примусового виконання рішень від 16.01.2023 №21-65вих-23 (отриманий відділом 18.01.2023), в якому зазначено про те, що Окружним адміністративним судом міста Києва у рішенні від 23.03.2021, яке залишено в частині без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021, у справі № 640/1052/20 не наведено розміру середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум при звільненні, який підлягає стягненню з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 за період з 25.12.2019 по день фактичного розрахунку, що фактично унеможливлює належне виконання рішення суду та повідомлено, що відповідно до частини другої статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній на дату ухвалення рішення суду) при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Офіс Генерального прокурора, окрім іншого, посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц про те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця, відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
Офіс Генерального прокурора вказує, що враховуючи конкретні обставини справи, які мають юридичне значення, та критерії, визначені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Таким чином, враховуючи, що стаття 117 КЗпП України, визначаючи механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця, а також виходячи з того, що органи державної влади зобов`язані діяти виключно в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже у даному випадку Офіс Генерального прокурора позбавлений можливості самостійно визначати критерії оцінки пропорційності компенсації середнього заробітку за час затримки ОСОБА_1 розрахунку при звільненні, оскільки, ураховуючи вимоги чинного законодавства та судову практику Верховного Суду, дане питання належить до компетенції суду, що фактично унеможливлює визначення Офісом Генерального прокурора розміру компенсації та її сплату без зазначення конкретної суми судом у рішеннях у справі № 640/1052/20.
Водночас на виконання постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.09.2022 у справі № 640/1053/20, наказом Генерального прокурора від 14.11.2022 № 2159ц ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника відділу забезпечення підтримання публічного обвинувачення управління підтримання публічного обвинувачення в суді Генеральної прокуратури України з 25.12.2019.
Крім того, вказує, що Державною казначейською службою України у березні і червні 2021 року та у грудні 2022 року на підставі виконавчих листів Окружного адміністративного суду міста Києва у справах № 640/1053/20 та № 640/1052/20 здійснено безспірне списання грошових коштів, а саме у березні 2021 року середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, у сумі 37  756,15 грн, у червні 2021 року середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 1  672  456,96 грн, у грудні 2022 року вихідної допомоги у розмірі 37  756,15 грн (суми вказані без виключення податків, зборів та інших обов`язкових платежів).
Окремо звертає увагу, що у провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває адміністративна справа № 640/21105/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 640/1053/20 за період з 08.02.2021 по 14.11.2022 у розмірі 786  732,80 грн та про те, що вказане свідчить про подвійне стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 грошових коштів з підстав, які є взаємовиключними (вимушений прогул при поновленні на посаді та затримку розрахунку при звільненні, якого фактично не було), за аналогічний період, починаючи з 25.12.2019 по дату винесення судами рішень у справах № 640/1053/20 та №640/1052/20.
Боржник зазначив, що у даному випадку стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у справі №640/1052/20 без порушення вимог чинного законодавства України та сталої практики Верховного Суду є неможливим.
В листі боржника від 10.02.2023 №21-220вих-23, надісланого до відділу (отриманий відділом 17.02.2023), додано, що з метою належного виконання рішення суду, 09.02.2023 Офісом Генерального прокурора подано до Київського окружного адміністративного суду заяву про ухвалення додаткового рішення суду у справі № 640/1052/20.
06.03.2023 ОСОБА_1 подано до МЮУ в порядку ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» скаргу на бездіяльність виконавця, (зареєстрована МЮУ 08.03.2023), враховуючи, що в постанові від 26.12.2022 про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 було зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, зокрема, у зв`язку із відсутністю належних доказів виконання останнього боржником.
10.03.2023 ОСОБА_1 подано до Відділу звернення у порядку ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» із проханням повідомити про вжиті заходи виконавцем в порядку ст.ст. 26, 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.
22.03.2023 виконавцем надіслано до боржника вимогу № НОМЕР_2/1 із посиланням на ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» та у зв`язку із отриманим від Офісу Генерального прокурора 18.01.2023 листа від 16.01.2023 №21-65вих-23 щодо ускладнення виконання рішення суду, а також листа від 10.02.2023 №21-220вих-23 про подання до суду заяви щодо ухвалення додаткового рішення, та оскільки станом на 22.03.2023 відсутня інформація про прийняття Київським окружним адміністративним судом заяви, - надати підтвердження направлення 09.02.2023 заяви до суду; інформацію надати в одноденний термін з дня отримання вимоги.
31.03.2023 відділом отримано лист від боржника від 29.03.2023 №21-640вих-23 із доказами направлення до Київського окружного адміністративного суду заяви від 09.02.2023 у вигляді копій поштових відправлень.
До позовної заяви позивачем надано адвокатський запит сформований 31.03.2023 №1/23 та надісланого до МЮУ із проханням повідомити про стан виконання рішення суду у справі №640/1052/20 та вжиті заходи відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно листа відділу примусового виконання рішень від 01.02.2023 № 12117/15309-33-23/20.1 повідомлено про надходження до відділу листа боржника від 16.01.2023 за №21-65вих-23 щодо ускладнення виконання рішення суду за виконавчим документом.
10.04.023 ОСОБА_1 направлено листа щодо отримання результатів за поданою скаргою на бездіяльність виконавця в порядку ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» (зареєстрований МЮУ 13.04.2023, відділом 18.04.2023).
Боржником надіслано лист від 11.05.2023 № 21-1012вих-23 до відділу (зареєстрований МЮУ 15.05.2023, відділом 18.05.2023) на вимогу виконавця, в якому зазначено про направлення копій платіжних інструкцій, які підтверджують виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.12.2022 НОМЕР_2 та відмічено, що розрахунок було здійснено виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності із посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду.
Зокрема, долучено платіжні інструкції від 10.05.2023 про виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за справою № 640/1052/20, ВП№НОМЕР_2 № 1706 на суму - 31  680,13 грн; №1704 на суму - 7  083,76 грн; №1705 на суму - 590,31 грн.
16.05.2023 заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяною Ігорівною, при примусовому виконанні виконавчого листа № 640/1052/20 виданого 05.07.2021 Окружним адміністративним судом міста Києва, відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
Підставою виконавцем вказано про лист Офісу Генерального прокурора № 21-1012-вих-23 від 11.05.2023, в якому повідомлено відділ про виконання рішення суду.
30.05.2023 позивачем подано скаргу в порядку ч. 3 т. 74 Закону України «Про виконавче провадження» до МУЮ (зареєстровано МЮУ 01.06.2023, відділом 06.06.2023), в якій казано про те, що з Автоматизованої системи виконавчого провадження стало відомо про постанову від 16.05.2023, не погоджуючись із останньою, оскільки рішення суду залишилось не виконаним, стягувач звернулась із проханням скасувати постанову від 16.05.2023 про закінчення виконавчого провадження, зобов`язати виконавця вчинити усі необідні дії визначені ст.ст. 26, 63, 75 Законом України «Про виконавче провадження».
Також, позивач 24.05.2023 подала до відділу запит на публічну інформацію (зареєстрований МЮУ 31.05.2023, відділом 01.06.2023) щодо прохання направити лист Офісу Генерального прокурора від 11.05.2023 № 21-1012вих-23, на підставі якого було винесено постанову від 16.05.2023.
З наданих до суду матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_2 не встановлено реагування відділу примусового виконання чи МЮУ на подані скарги та звернення стягувача, позивача за даною справою.
Також, такого реагування МЮУ, відділу примусового виконання, не встановлено під час дослідження відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження за ідентифікатором доступу 5639ГА3А347Е.
Відтак, позивач наполягає на протиправності дій та винесення постанови відділом примусового виконання рішень від 16.05.2023 про закінчення виконавчого провадження, оскільки боржником не виконано рішення Окружного адміністративного суду від 23.03.2021, виконавчого документу № 640/1052/20 виданого 05.07.2021 Окружним адміністративним судом міста Києва щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 25.12.2019 по день фактичного розрахунку. Позивач вказує, що за рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/1052/20, спірна сума до виплати становить 1  301  270,10 грн. та виплачено лише 31  680,13 грн., що підтверджує роздруківкою з банківського рахунку. Також наполягає, що в мотивувальній частині рішення суду зазначено середній заробіток позивача, який мав врахувати Офіс Генерального прокурора при виконанні рішення суду.
Предметом спору в даній справі є дії відділу щодо винесеної постанови від 16.05.2023 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із повним виконанням рішення суду, виконавчого документу за ВП НОМЕР_2, у зв`язку з чим, судом підлягає встановленню протиправність чи законність дій по винесенню спірної постанови відділом у відповідності до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України та з дотриманням судом принципів адміністративного судочинства визначеного ч. 3 вказаної статті цього кодексу.
Позивач вважаючи протиправними дії та винесення постанови відділом примусового виконання рішень від 16.05.2023 про закінчення виконавчого провадження, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії відділу по винесенню спірної постанови від 16.05.2023 за ВП НОМЕР_2 про закінчення виконавчого провадження за п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VII є протиправними, спірна постанова підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ).
Відповідно до статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Отже, правомірними вважаються дії державного виконавця, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом.
Нормами статті 2 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад, зокрема забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Пунктом 1 частиною 1 статті 3 Закону № 1404 визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з частинами першою та другою статті 15 Закону № 1404-VІІІ cторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з статтею 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувана про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Положеннями ч. 5 ст. 26 Закону 1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Згідно частин 1-3 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до ст. 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
За невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог цього Закону, у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону. За наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи в інший спосіб порушує вимоги закону про виконавче провадження, виконавець складає акт про порушення і звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ст. 76 Закону № 1404-VIII)
Згідно ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (ч. 5 ст. 74 Закону № 1404-VIII).
За ч. 3 ст. 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.
З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділу примусового виконання рішень перебував виконавчий документ № 640/1052/20 виданий 05.07.2021 Окружним адміністративним судом міста Києва щодо зобов`язання Офісу Генерального прокурора виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 25.12.2019 по день фактичного розрахунку.
Офісом Генерального прокурора (лист боржника від 16.01.2023 за №21-65вих-23) через ускладнення виконання рішення суду за виконавчим документом, подано до Київського окружного адміністративного суду 09.02.2023 заяву про ухвалення додаткового рішення суду у справі № 640/1052/20.
На даний час ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.06.2024 відмовлено у задоволенні заяви з підстав того, що додаткове судове рішення як невід`ємна складова основного судового рішення не може виходити за межі спірних правовідносин, встановлювати нові юридичні факти та вирішувати питання, які не входили до предмету спору. Відсутність в основному рішенні суду розрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу є підставою для звернення з касаційною скаргою на зазначену постанову до суду касаційної інстанції. Також в ухвалі від 07.06.2024 зазначено, що перелік підстав для ухвалення додаткового судового рішення, визначений ст. 252 КАС України, є вичерпним і доводи Офісу Генерального прокурора не свідчать про існування жодної з них для можливості ухвалення судом додаткового судового рішення
Боржником було здійснено нарахування та виплату ОСОБА_1 згідно платіжних інструкцій від 10.05.2023 щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за справою № 640/1052/20, ВП№НОМЕР_2 № 1706 на суму - 31  680,13 грн; №1704 на суму - 7  083,76 грн; №1705 на суму - 590,31 грн, які долучені до листа від 11.05.2023 № 21-1012вих-23, надісланого до відділу на вимогу виконавця,
Зокрема, з даного листа вбачається, що боржником Офісом Генерального прокурора розрахунок та виплата була здійснена виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності із посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду.
Позивач в даній справі та під час виконавчого провадження НОМЕР_2 зазначала та наполягала, що боржником не виконано рішення суду, останньому відомо, що днем фактичного розрахунку є 12.12.2022, коли Офіс Генерального прокурора (далі - боржник) виплатив вихідну допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 37  756,15 грн, відповідно, затримка виплати належних сум тривала з 25.12.2019 по 12.12.2022, що становить 741 робочий день. Враховуючи довідку Офісу Генерального прокурора від 27.02.2022 № 21-412зп про визначення середньоденного заробітку в розмірі 1  756,10 грн, яка застосована судом в мотивувальній частині рішення, така підлягала застосуванню боржником під час виконання рішення суду, та до сплати мало бути 1  301  270,10 грн.
Позивач не заперечує про отримання на рахунок 31  680,13 грн, наполягає, що загальна сума до сплати складає 1  301  270,10 грн та своїми діями, боржник намагається зменшити належну до сплати суму, а відповідач порушує її право на користування майном та очікування належного виконання рішення суду.
Інформацію, що наявна в Автоматизованій системі виконавчого провадження щодо нарахування решти сум за платіжними інструкціями №1704 на суму - 7  083,76 грн; №1705 на суму - 590,31 грн, суд враховує, та зазначає, що загальна сума яку вважає позивач належить їй до виплати не підтверджує за встановленими платіжними інструкціями отримання нею повного розрахунку та на її позицію щодо повного виконання рішення суду, із врахуванням також позиції боржника щодо здійснення вказаних виплат виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності із посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду.
Колегія суддів звертає увагу, що виконанню боржником підлягав виконавчий документ №640/1052/20 виданий 05.07.2021 Окружним адміністративним судом міста Києва щодо зобов`язання Офісу Генерального прокурора виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 25.12.2019 по день фактичного розрахунку та, зокрема, забезпечення виконання рішення суду та перевірку такого виконання покладено на Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за ВП НОМЕР_2.
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Так, за наслідками вирішення даного спору судом не встановлено належної перевірки виконавцем відділу виконання боржником Офісом Генерального прокурора виконавчого документу №640/1052/20 виданого 05.07.2021 Окружним адміністративним судом міста Києва, вимога та отримання доказів звернення боржника до суду про роз`яснення судового рішення не є діями, які вчинені на забезпечення виконання виконавчого документу, а є лише з`ясуванням причин не виконання останнього.
Виконавець відділу мав усі повноваження на перевірку та забезпечення належного виконання боржником виконавчого документу, які визначені та надані йому Законом України «Про виконавче провадження», із застосуванням до боржника наслідків такого не виконання, враховуючи строки та зобов`язання боржника.
Посилання апелянта на те, що резолютивна частина рішення суду у справі №640/1052/20 не містить вказівки щодо суми, яку мав виплатити боржник стягувачу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки дана обставина не звільняє виконавця від обов`язку належної перевірки вчинення дій боржником зобов`язального характеру за вказаним виконавчим документом, враховуючи предмет спору, специфіку здійснення роботодавцем виплат середнього заробітку за час затримки виплат належних сум при звільненні, маючи період, зазначення в мотивувальній частині рішення інформації про довідку Офісу Генерального прокурора від 27.02.2022 № 21-412зп щодо визначення середньоденного заробітку в розмірі 1756,10 грн, та враховуючи положення діючої постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».
Колегія суддів наголошує, що виконавець мав перевірити та вчинити усі дії щодо забезпечення належного виконання Офісом Генерального прокурора виконавчого документу №640/1052/20 щодо зобов`язання виплатити середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум при звільненні з 25.12.2019 по день фактичного розрахунку, враховуючи отримані від боржника згадані вище судом платіжні інструкції та врахувати зауваження боржника, що ним було здійснено таку виплату виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності із посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, що за своїм змістом не може свідчити про належне виконання виконавчого документу.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відділу по винесенню спірної постанови від 16.05.2023 за ВП НОМЕР_2 про закінчення виконавчого провадження за п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VII є протиправними, тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
При цьому, апелянт по справі не надав суду належних та достатніх доказів щодо правомірності винесення спірної постанови із застосуванням п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VII, доказів виконання рішення суду, виконавчого документу боржником.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л :
Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 07.05.2025.
Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

Судді:                                                                                                                Н.В. Безименна

                                                                                                              Л.В. Бєлова