ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
22 квітня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/37985/24	
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Єщенка О.В.,
при секретарі – Альонішко С.І.,
за участю представника апелянта – Бакаєвої Д.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Південного офісу Держаудитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року у справі за позовною заявою Миколаївського окружного адміністративного суду до Південного офісу Держаудитслужби, Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги, - 
ВСТАНОВИЛА:
В грудні 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просив визнати протиправною та скасувати Вимогу про усунення порушень законодавства №151406-14/2199-2024 від 22.11.2024 Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області про усунення порушень законодавства у повному обсязі;
- стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача, Миколаївського окружного адміністративного суду, сплачений судовий збір.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувана вимога є протиправною та підлягає скасуванню.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано Вимогу про усунення порушень законодавства №151406-14/2199-2024 від 22.11.2024 Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області про усунення порушень законодавства у повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Південний офіс Держаудитслужби надали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Доводами апеляційної скарги зазначено, що ревізія фінансово-господарської діяльності Миколаївського окружного адміністративного суду проведена правомірно та у межах повноважень, визначених Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні». Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» не виключає повноваження щодо здійснення державного фінансового контролю щодо судів, зокрема Миколаївського окружного адміністративного суду, який фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, і суд як бюджетна установа є підконтрольною органам Держаудитслужби установою, фінансово- господарська діяльність якого була перевірена під час ревізії в 2024 році. Апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що повноваженнями щодо здійснення контролю за використанням бюджетних коштів і матеріальних ресурсів в судах, ефективністю використання бюджетних коштів їх розпорядниками нижчого рівня та одержувачами наділена Державна судова адміністрація України (далі - ДСАУ), є помилковим, оскільки серед повноважень ДСАУ, які визначені статтею 152 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відсутні контрольні функції (окрім діяльності Служби судової охорони). Вказує, що пред`явлена вимога від 22.11.2024 № 151406-14/2199-2024 щодо усунення порушень законодавства, які виявлені за наслідками ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Миколаївського окружного адміністративного суду, є юридично визначеною. Апелянт зазначає, що господарські операції, відображені в щомісячних актах приймання- передавання послуг, складених між АТ «Укрпошта» та Миколаївським окружним адміністративним судом, за 2022 та 2023 роки, в бухгалтерському обліку не відображені. Вказує, що Одеським окружним адміністративними судом при винесенні рішення від 10.02.2025 неправильно застосовано норми матеріального права, а саме: частина восьма статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 2, 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», статті 7 Закону України «Про Рахункову палату», стаття 113 Бюджетного кодексу України, та порушено норми процесуального права, а саме: стаття 246 КАС України в частині не надання оцінки аргументам відповідача.
04 квітня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відзиву на апеляційну скаргу другим відповідачем до суду не надано.
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового  розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у період з 27.08.2024 року по 10.10.2024 року в Миколаївському окружному адміністративному суді Управлінням Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Миколаївського окружного адміністративного суду за період з 01 січня 2022 року по 31 липня 2024 року.
За результатами проведення ревізії був складений Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Миколаївського окружного адміністративного суду за період з 01 січня 20222 року по 31 липня 2024 року №15-14-11/89 від 17.10.2024.
Миколаївським окружним адміністративним судом подано заперечення №21048/2024 від 29.10.2024.
Листом №151406-14/2158-2024 від 18.11.2024 відповідачем на адресу позивача був направлений висновок на заперечення до Акта ревізії, у якому було зазначено, що жодні заперечення не приймаються, оскільки носять пояснювальний характер та не спростовують викладеного в акті.
У висновку зазначено, що оплата за послуги поштового зв`язку з пересилання поштових карток, листів, з оплатою шляхом нанесення на поштове відправлення відбитку кліше державного знаку маркувальної машини за договорами від 21.11.2022 №16 та від 25.12.2023 №26 здійснювалась за рахунок асигнувань, затверджених кошторисом за КЕКВ 2240 «Оплата послуг (крім комунальних)».
Управлінням Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області на адресу Миколаївського окружного адміністративного суду була направлена Вимога «Щодо усунення порушень законодавства» за №151406-14/2199-2024 від 22.11.2024 року.
Згідно вказаної Вимоги, Управління південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області вимагає:
1. Проаналізувати матеріали ревізії та вжити заходів щодо усунення виявлених порушень, розглянути питання про притягнення до відповідальності винних осіб.
2. Вжити заходів щодо проведення інвентаризації дебіторської та кредиторської заборгованостей з АТ «Укрпошта», відповідно до п.7 розділу III Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 №879, та відображення в бухгалтерському обліку підприємства заборгованості відповідно до п. 3.2. розділу III Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов`язань бюджетних установ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.04.2014 №372, та Порядку застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку в державному секторі, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України від 29.12.2015 №1219.
3. Забезпечити повернення невикористаних сум попередньої оплати, згідно пункту 4 наказів Державної судової адміністрації від 13.01.2022 №13 та від 19.07.2023 №332 (зі змінами від 24.10.2023 №500), з подальшим перерахуванням до доходів загального фонду відповідного бюджету, згідно абзацу 1 пункту 2.4 розділу III Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов`язань бюджетних установ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.04.2014 №372.
4. Внести зміни до спеціального фонду кошторису на 2024 рік в частині зменшення або перерозподілу бюджетних асигнувань за КЕКВ 2240 «Оплата послуг (крім комунальних)», затверджених кошторисом на оплату послуг поштового зв`язку з використанням маркувальної машини.
5. В подальшому при визначенні потреби в бюджетних коштах дотримуватись Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в даній справі судом встановлено протиправність дій відповідача щодо проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Миколаївського окружного адміністративного суду, що є фундаментальним порушенням, яке тягне за собою правомірні наслідки, якими є визнання протиправною та скасування Вимоги про усунення порушень законодавства №151406-14/2199-2024 від 22.11.2024 Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області про усунення порушень законодавства у повному обсязі.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Приписами  статті 1 Закону № 1402-VIII  передбачено, що судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом.
Частинами 3, 4  статті 17 Закону № 1402-VIII  встановлено, що систему судоустрою складають: місцеві суди,  апеляційні суди,  Верховний Суд.
Єдність системи судоустрою забезпечується: фінансуванням судів виключно з Державного бюджету України.
Суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (ч. 1  статті 18 вказаного закону)
Відповідно до  ст. 146 Закону № 1402-VIII  держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів відповідно до  Конституції України.
Видатки на утримання судів визначаються з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Статтею 148 цього ж Закону  передбачено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.
Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють зокрема Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.
Контроль за додержанням вимог цього  Закону  щодо фінансування судів здійснюється у порядку, встановленому законом.
Конституційний Суд України в рішенні від 27.10.2020 № 13-р/2020 у справі за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності  Конституції України  (конституційності) окремих положень  Закону України «Про запобігання корупції»,  Кримінального кодексу України  виснував про те, що реалізація принципу незалежності судової гілки влади полягає насамперед у відособленості її від інших гілок державної влади, а це означає формування самостійної, автономної й самоуправлінської судової системи поза структурами законодавчої та виконавчої гілок влади.
За позицією Конституційного Суду України будь-які форми та методи контролю у виді перевірок, моніторингу тощо функціонування та діяльності судів повинні реалізовуватись лише органами судової влади та виключати створення таких органів у системі як виконавчої, так і законодавчої влади.
На законодавчому рівні повинні бути створені такі взаємовідносини, які виключали б невиправданий тиск, вплив чи контроль з боку виконавчої або законодавчої влади на судову владу та запобігали б виникненню нормативного регулювання, яке дасть змогу на законодавчому рівні контролювати органи судової влади, а також суддів при здійсненні ними функцій і повноважень, що призведе до втручання у діяльність судової влади та посягання на її незалежність, закріплену в  Основному Законі України.
У підсумку Конституційний Суд України у рішенні від 27.10.2020 № 13-р/2020 наголосив на тому, що створюючи відповідні органи, запроваджуючи відповідальність (санкції), окремі види контролю, законодавець повинен виходити з принципів незалежності судової влади, невтручання у діяльність судів та суддів.
Повноваження Державної аудиторської служби України для здійснення державного фінансового нагляду з питань  фінансово-господарської діяльності підконтрольних установ визначаються  Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні»  (далі - Закон № 2939-XII).
Статтею 2 Закону №2939-XII  передбачено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Зі змісту зазначеного положення  Закону № 2939-ХІІ  слідує, що в останньому закріплено вичерпний перелік підконтрольних контрольно-ревізійній службі установ. Серед вказаного переліку судові органи відсутні.
За приписами п. 3 Положення про Державну аудиторську службу України від 13.02.2016 року №43 основними завданнями Держаудитслужби є: реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів; надання в передбачених законом випадках адміністративних послуг.
У розумінні пп.2 п. 4 цього ж Положення Держаудитслужба здійснює контроль у міністерствах, інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах, суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належать суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, установах, організаціях, які отримують кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують державне чи комунальне майно; суб`єктах господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим в кримінальному провадженні.
Тобто  Законом України № 2939-ХІІ  та вказаним Положенням визначений вичерпний перелік підконтрольних відповідачу установ, серед яких суди відсутні.
З вищенаведених норм можна зробити висновок, що чинне законодавство надає право Держаудитслужбі виконувати свої повноваження відносно органів виконавчої влади, яка є окремою гілкою влади згідно із  Конституцією України.
Стосовно діяльності судової гілки влади в Україні діє спеціальне законодавство.
Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 у справі № 911/782/21 зазначив, що за наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм необхідно керуватися принципом lex spicialis (лат. - спеціальний  закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального та спеціального  закону  діє спеціальний  закон, а також принципом lex specialis derogate generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний  закон  скасовує дію загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальними.
Відповідно до  рішення Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-р(II)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori);«закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali);«закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali).Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
Рішенням Ради суддів України від 09.06.2016 № 44, які є рішеннями органів судової влади і обов`язковими для неї, вже визначалося, що проведення відповідних ревізій/перевірок органами державної фінансової інспекції України загрожує незалежності судів та суддів.
Повноваженнями щодо здійснення контролю за використанням бюджетних коштів і матеріальних ресурсів у судах, ефективністю використання бюджетних коштів їх розпорядниками нижчого рівня та одержувачами наділена Державна судова адміністрація України.
Перевірка фінансово-господарської діяльності органів судової влади регіональними органами Держаудитслужби не передбачена ні вищезазначеним  законом, ні іншими нормативно-правовими актами. Згідно з діючим законодавством, перевірки фінансово-господарської діяльності в  судах  здійснюються ДСАУ, через яку фінансуються органи судової влади, а також органами Рахункової палати.
Слід звернути увагу, що контроль за надходженням коштів до Державного бюджету України та їх  використанням здійснює Рахункова палата.
Організація, повноваження  та порядок діяльності  Рахункової  палати регламентовані  Законом України «Про рахункову палату» від 02.07.2015 року № 576  (надалі - Закон №576).
          За приписами п.1 ч. 1 ст. 7 Закону №576-VIII (в редакції станом на 04.05.2024), Рахункова палата здійснює фінансовий аудит, аудит ефективності та аудит відповідності, зокрема, щодо проведення витрат державного бюджету, включаючи використання бюджетних коштів на забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Вищої ради правосуддя, Офісу Генерального прокурора та інших органів, безпосередньо визначених Конституцією України; використання коштів державного бюджету, наданих місцевим бюджетам та фондам загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування; здійснення таємних видатків державного бюджету.
Натомість, за приписами п.1 ч. 1 ст. 7 Закону №576-VIII (в редакції станом на 19.12.2024), Рахункова палата здійснює фінансовий аудит, аудит ефективності та аудит відповідності, зокрема, проведення витрат державного бюджету, включаючи: використання бюджетних коштів на забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Конституційного Суду України, Верховного Суду, вищих спеціалізованих судів, апеляційних та місцевих судів, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Вищої ради правосуддя, Офісу Генерального прокурора та інших органів, безпосередньо визначених Конституцією України; використання коштів державного бюджету, наданих місцевим бюджетам та фондам загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування; здійснення таємних видатків державного бюджету.
Апелянт зазначає, що на час проведення ревізії в Миколаївському окружному адміністративному суді (з 27.08.2024 по 10.10.2024) діяла редакція даного закону від 04.05.2024, відповідно якої до повноважень Рахункової палати згідно пункту 1 частини першої статті 7 належало здійснення фінансового аудиту щодо використання бюджетних коштів на забезпечення діяльності, зокрема Конституційного Суду України, Верховного Суду, вищих спеціалізованих судів, Вищої ради правосуддя.
Отже, в момент здійснення ревізії Миколаївського окружного адміністративного суду як місцевого суду у Управління наявні повноваження щодо проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності згідно пункту 6.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на III квартал 2024 року.
Місцеві суди додано до переліку суб`єктів, щодо яких Рахункова палата здійснює заходи зовнішнього фінансового контролю (аудиту), згідно пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про Рахункову палату» в редакції, яка набула чинності 19.12.2024.
При цьому, апелянт не враховує, що відсутність у Законі України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» повноважень на проведення ревізії позивача, за умови неврегульованості на законодавчому рівні до 19.12.2024, не легітимізує дії органу фінансового контролю.
Колегія суддів також звертає увагу на Висновок Комітету Верховної ради України з питань інтеграції України до Європейського Союзу щодо проєкту Закону про внесення змін до Закону України "Про Рахункову палату" та деяких інших законодавчих актів України (реєстр. №10044-д від 16.09.2024) та Пояснювальну записку від 16.09.2024, в яких обґрунтовано необхідність прийняття змін та деталізації повноважень Рахункової палати.
З аналізу наведеної норму слідує, що виключно  Законом №576-VIII  передбачений механізм здійснення контрольних функцій використання коштів Державного бюджету щодо установ та органів системи правосудця. Як наслідок, інструментом такого механізму є виключно Рахункова палата.
Статтею 130 Конституції  визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У державному бюджеті окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій ВРП.
За змістом статей  113,  115,  116 Конституції,  закону «Про Кабінет Міністрів України»  Кабінет Міністрів є вищим органом у системі органів виконавчої влади.
Жодною нормою  Конституції  чи нормою  закону «Про Кабінет Міністрів України»  Кабінет Міністрів та органи виконавчої влади (в тому числі і Держаудитслужбу) не наділено повноваженнями здійснення будь-якого контролю за діяльністю органів судової влади.
Пунктом 1 ч.1 ст.20  закону «Про Кабінет Міністрів України»  на останній покладено виключно обов`язок забезпечити фінансування видатків на утримання судів у межах, визначених законом про державний бюджет, та створити належні умови для функціонування судів та діяльності суддів.
До контрольних функцій Кабінету Міністрів України віднесено питання здійснення контролю за додержанням законодавства органами виконавчої влади, їх посадовими особами, а також органами місцевого самоврядування з питань виконання ними делегованих повноважень органів виконавчої влади та забезпечення координації і контролю за діяльністю органів виконавчої влади щодо запобігання і протидії корупції.
Якщо Кабінет Міністрів України не наділений жодними контрольними функціями щодо судової влади, то і Держаудитслужба, яка є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів через міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю тим більше не може перебирати на себе такі функції.
Статтею 98 Конституції України  визначено, що контроль від імені Верховної Ради за надходженням коштів до державного бюджету та їх використанням здійснює Рахункова палата.
Таким чином, суди як суб`єкти публічного права не підпадають під суб`єктний склад  Закону №2939-XII, що свідчить про відсутність правових підстав для здійснення ревізій фінансово-господарської діяльності в судах України органами контрольно-ревізійної служби України.
Вищенаведене, на переконання суду, свідчить про відсутність у відповідача як центрального органу влади діяльності повноважень на проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності  позивача як органу державної влади, оскільки діяльність  останнього  урегульована спеціальним законом.
В свою чергу у частині першій  статті 148 Закону України №  1402-VIII  встановлено, що Державна судова адміністрація України є органом у системі судової влади, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.
Миколаївський окружний адміністративний  суд є судом загальної юрисдикції, що фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, тобто є бюджетною установою, фінансове забезпечення, якої організовує Державна судова адміністрація України.
Відтак повноваженнями щодо здійснення контролю за використанням бюджетних коштів і матеріальних ресурсів у судах, ефективністю використання бюджетних коштів їх розпорядниками нижчого рівня та одержувачами наділена Державна судова адміністрація України.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що перевірка фінансово-господарської діяльності органів судової влади регіональними органами Державної фінансової інспекції не передбачена ні вищезазначеним  законом, ні іншими нормативно-правовими актами. Згідно з діючим законодавством, перевірки фінансово-господарської діяльності в окружних адміністративних судах здійснюються Державною судовою адміністрацією України, через яку фінансуються органи судової влади, а також органами Рахункової палати України.
Отже, вірним є висновок суду першої інстанції, що провівши ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Миколаївського окружного адміністративного суду за період з 01 січня 2022 року по 31 липня 2024 року, відповідач фактично порушив принцип незалежності судової гілки влади взагалі та позивача зокрема від виконавчої гілки влади, та вийшов за межі повноважень, визначених законом.
          Відповідно до пункту «б» частини першої статті 2 Закону України від 17.02.2022 №2073-IX «Про адміністративну процедуру» (далі - Закон №2073-IX) публічний інтерес - інтерес держави, суспільства, територіальної громади, а також важливі для великої кількості осіб інтереси та потреби.
Згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2073-IX принципами адміністративної процедури є, зокрема верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності.
Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.
В даній справі судами встановлено протиправність дій відповідача щодо проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Миколаївського окружного адміністративного суду, що є фундаментальним порушенням, яке тягне за собою правомірні наслідки, а саме протиправність  прийнятої Вимоги. 
          Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що профіцит коштів, які планувалась витрати по оплату послуг АТ «Укрпошта» утворився не у зв`язку з неправильним плануванням МОАС бюджетних асигнувань, а у зв`язку сукупністю 3 факторів: 1) зменшення кількості справ у 2022 році у зв`язку з воєнними діями в регіоні; 2) заощадливою та економною політикою МОАС щодо витрачання цих коштів, запобігання зайвим витратам, розумним підходом до відправлення кореспонденції; 3) запровадження роботи системи «Електронний суд», частково з 18.10.2023 та у повному обсязі з 20.02.2024.
Відповідно до укладеного договору №16 про надання універсальних послуг поштового зв`язку з пересилання поштових карток, листів та бандеролей (рекомендованих) з оплатою шляхом нанесення на поштове відправлення відбитку кліше державного знаку маркувальної машини, що знаходиться у замовника та послуги «Кур`єрська доставка» і послуги «Масовий кур`єрський забір або доставка» від 21.11.2022 між АТ «Укрпошта» та Миколаївським окружним адміністративним судом. Позивачем було здійснено попередню оплату згідно рахунку-фактури №1 від 05.12.2022, який був закритий актом приймання-передачі наданих послуг №1 від 30.12.2022. Тобто дебіторська заборгованість була погашена в повному обсязі, у зв`язку з чим господарські операції в бухгалтерському обліку не були відображені. На підставі вищезазначених документів маркувальна машина, яка знаходиться на балансі Позивача і використовується для відправлення поштової кореспонденції була поповнена АТ «Укрпошта» в повному обсязі, а саме на суму 2000000,00 грн.
Відповідно до укладеного договору №26 про надання універсальних послуг поштового зв`язку з пересилання поштових карток, листів, з оплатою шляхом нанесення на поштове відправлення відбитку кліше державного знаку маркувальної машини, що знаходиться у Замовника від 25.12.2023 між АТ «Укрпошта» та Миколаївським окружним адміністративним судом та згідно рахунку-акту приймання-передачі наданих послуг №АНП19942 від 25.12.2023 була здійснена оплата на рахунок АТ «Укрпошта». На підставі вищезазначених документів маркувальна машина, яка знаходиться на балансі Позивача і використовується для відправлення поштової кореспонденції була поповнена АТ «Укрпошта» в повному обсязі, а саме на суму 2000000,00 грн.
В наслідок цього, жодних збитків не було завдано. Наявність позитивного сальдо на користь в взаєморозрахунках з АТ «Укрпошта» підтверджується актами звіряння.
З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Південного офісу Держаудитслужби – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року – залишити без змін.
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 06.05.2025 року.

Головуюча суддя:                                                                                          О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                             А.В. Бойко 

          Суддя:                                                                                                             О.В. Єщенко