ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/10213/23  Номер провадження 22-ц/814/574/25	Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.,
за участю секретаря: Дороженка Р.Г.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про визнання порядку користування квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про припинення права на частку у спільній частковій власності,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2023 року ОСОБА_2  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 про визнання порядку користування квартирою.
Вказував, що є власником 1/3 частин квартири АДРЕСА_1 , іншими співвласниками є відповідач ОСОБА_4 (на даний час ОСОБА_5 ) та їх спільна дитина ОСОБА_6 . 
Між ним та відповідачами існують непорозуміння та сварки з приводу користування квартирою, оскільки відповідачка чинить йому в цьому перешкоди, у зв`язку з чим просив встановити наступний порядок користування квартирою :
виділити у його користування житлову кімнату площею 12,5 кв. м. та лоджію 5,5 кв.м.,
виділити у користування ОСОБА_7 житлову кімнату площею 17,0 кв.м., 
виділити доньці ОСОБА_3 у користування житлову кімнату площею 9,1 кв.м., та лоджію 3,6 кв.м.
Залишити у загальному користуванні кухню 9.5 кв.м., вбиральню 1,0 кв.м., ванну кімнату 2,6 кв.м. та коридор 10,1 кв.м.

У січні 2024 року ОСОБА_4  звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2  про припинення права на частку у спільній частковій власності.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що перешкоди ОСОБА_2 не чинить та неодноразово пропонувала вирішити питання щодо спірної квартири, запропонувавши сплатити вартість належної йому 1/3 частини. 
Погоджуючись на отримання грошової компенсації належної йому 1/3 частини квартири, відповідач висунув вимогу про отримання 800000 грн. такої компенсації, яка є значно завищеною та такою, що не відповідає реальним ринковим цінам. 
Саме з приводу неможливості дійти згоди щодо остаточної суми грошової компенсації, між ними виникають сварки та непорозуміння, наслідком чого стало звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про визначення порядку користування квартирою. 
Враховуючи наведене, просила в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити та припинити право ОСОБА_2 на 1/3 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:
у користування ОСОБА_2 виділено житлову кімнату площею 12,5 кв. м. та лоджію 5,5 кв.м.
у користування ОСОБА_1 виділено житлову кімнату площею 17,0 кв.м.
у користування ОСОБА_3 виділено житлову кімнату площею 9,1 кв.м., та лоджію 3,6 кв.м.
в загальному користуванні залишити: кухня - 9,5 кв.м., вбиральня - 1,0 кв.м., ванна кімната - 2,6 кв.м., коридор - 10,1 кв.м.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо виділення йому у користування житлової кімнати 12,5 кв.м. та лоджії, залишивши цю кімнату в користуванні їх доньки та надати в користування позивачу житлову кімнату площею 9,1 кв.м. та лоджію 3,6 кв.м.
Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що з часу набуття права власності на квартиру та вселення між співвласниками склався фактичний порядок користування, і саме кімната 12,5 кв.м. з моменту народження доньки була дитячою кімнатою, в якій вона зростала та навчалась. В цій кімнаті облаштовано все для забезпечення її інтересів, зроблено сучасний ремонт та вмебльовано за потребами дитини. 
Окрім того зазначала, що мета визначення користування квартирою з боку ОСОБА_2 полягає у тому, що він намагається змусити ОСОБА_4 сплатити йому за належну 1/3 частину квартири досить високу ціну, яка не відповідає дійсній ринковій вартості його частки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 19.01.2017 року квартира АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю та належить в рівних частках по 1/3 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та малолітній ОСОБА_3 .
Згідно технічного паспорту від 16.12.2003 року, квартира загальною площею 70,9 кв.м., складається з 3 кімнат житловою площею 38,6 кв.м., у тому числі : 1-а кімната (2) 12, 5 кв.м., 2-а кімната (5) 9,1 кв.м., 3-я кімната (6) 17 кв.м., кухня (7) площею 9,5 кв.м., вбиральні сполученої (3) 1,0 кв.м., ванної кімнати (4) площею 2,6 кв.м., коридору (1) 10,1 кв.м., квартира обладнана лоджією І- 3,6 кв.м., ІІ 5,5. кв.м.

Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт необхідності встановлення порядку користування квартирою та запропонований ним порядок не порушить право власності інших співвласників та відповідатиме їх інтересам. 
Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимогах, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для припинення права на частку в спільній частковій власності ОСОБА_2 з огляду на не виконання позивачем за зустрічним позовом вимоги про внесення на депозитний рахунок суму грошової компенсації за належну відповідачу 1/3 частини спірної квартири. 

Колегія судів не може в повній мірі погодитись з висновками суду першої інстанцію, зробленими при вирішенні первісного позову з огляду на наступне. 
Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Стаття 319 ЦК України визначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Так, виділяючи ОСОБА_2 житлову кімнат площею 12,5 кв.м та лоджію 5,5 кв.м, ОСОБА_7 житлову кімнату площею 17,0 к.в., а донці сторін ОСОБА_3 житлову кімнату площею 9,1 кв.м. та лоджію 3,6 кв.м, суд першої інстанції виходив з того, що визначений порядок користування спірною квартирою не тягне за собою відповідного збільшення та зменшення часток у праві власності на спірну квартиру та не порушує їх права та інтереси. 
Як було встановлено та не спростовано стороною відповідача, останній з 2019 року квартирою не користується та в ній не проживає, оскільки утворив нову сім`ю, в якій народилась спільна дитина. 
За ініціативою ОСОБА_2 шлюб між сторонами було розірвано рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18.06.2020. 
В зазначеній квартирі залишились проживати відповідач ОСОБА_4 та донька ОСОБА_6 .
Таким чином, саме ОСОБА_7 та її малолітня дитина фактично користуються спільним майном, а відтак у ОСОБА_2 відповідно до положень ст. 358 ЦК України є право на отримання матеріальної компенсації належної йому 1/3 частини квартири. 
Крім того, сторонами не заперечується, що з самого народження для доньки була виділена кімната площею 12,5 кв.м., яку вона займає до даного часу . 
Вказана кімната вмебльована відповідно до потреб та інтересів дитини.
В ході розгляду справи ОСОБА_4 були надані докази понесених нею витрат за проведений в дитячій кімнаті ремонт і на доведення вказаної обставини нею були приєднані до справи видаткові накладні та акти виконаних робіт за 2023-2024 роки. 
Згідно пояснень представника органу опіки та піклування, останній прохав ухвалити по справі рішення, яке буде відповідати якнайкращим інтересам дитини та не порушуватиме її право на проживання в належних санітарно-гігієнічних та побутових умовах, які не зашкодять її фізичному та розумовому розвитку. 
Враховуючи виникнення конфліктної ситуації між співвласниками квартири, яка унеможливлює добровільне встановлення між ними порядку користування спільним майном, суд обґрунтовано вказав про можливість встановлення такого порядку, проте помилково виділив позивачу кімнату плошаю 12.5 кв.м., яка за своїм статусом є дитячою кімнатою і переселення малолітньої дитини зовсім в іншу кімнату, яка є меншою за площею, в ній відсутній необхідний ремонт та необхідні меблі, що не буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. 
За загальним правилом суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність змінити судове рішення в частині визначеного порядку користування квартирою та встановити порядок, згідно якого виділити у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 9,1 кв.м. та лоджію 3,6 кв.м., а у користування доньки ОСОБА_3 виділити житлову кімнату площею 12,5 кв. м. та лоджію 5,5 кв.м.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючим, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена, то з позивача ОСОБА_2 на користь останньої підлягає стягненню судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2024 року в частині задоволених позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх та інтересах малолітньої ОСОБА_3 про визнання порядку користування квартирою змінити.
Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:
у користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 9,1 кв.м., та лоджію 3,6 кв.м.
у користування ОСОБА_3 виділити житлову кімнату площею 12,5 кв. м. та лоджію 5,5 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1816, 80 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 25 березня 2025 року.

Судді: О.І. Обідіна А.І. Дорош В.М. Триголов