П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/13544/24 
  Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Ю.М. 
  Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.   
27 травня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Курка О. П.  Боровицького О. А. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року  у задоволенні позові відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповноти з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Так, в апеляційній скарзі наполягає на тому, що факт звільнення його від відбування покарання з випробуванням не спростовує наявності щодо нього обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, що у відповідності до підпункту «в» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII є підставою для звільнення з військової служби.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.03.2022 № 54 солдата військової служби, призваного під час мобілізації, ОСОБА_1 зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 .
Вироком від 23.02.2023 Котовського міськрайсуду Одеської області у справі № 505/142/23, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Застосовано ст.75 КК України і звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання, призначеного судом за даним вироком з випробуванням, якщо протягом 3(трьох) років іспитового строку ОСОБА_1 не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_1 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На період проходження військової служби нагляд за ОСОБА_1 , як особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, здійснює командир військової частини, а після звільнення з військової служби - уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.
06.06.2024 позивач звернувся на ім`я командира механізованої роти із рапортом про звільнення його з військової служби Збройних Сил України у запас на підставі п.п.«в» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із набранням законної сили обвинувальним вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2023 у справі №505/142/23, який набрав законної сили 27.03.2023, згідно якого призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі.
11.07.2024 військова частина НОМЕР_1 листом № 76/4430 повідомила, що за результатом розгляду рапорту від 06.06.2024, керівництвом військової частини прийнято рішення, що солдат ОСОБА_1 не має законних підстав для звільнення, оскільки судом застосовано ст.75 КК України та звільнено від відбування покарання, призначеного судом за даним вироком з випробування, якщо протягом 3 (трьох) років іспитового строку ОСОБА_1 не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладенні на нього обов`язки.
Вважаючи такі дії військової частини НОМЕР_1 протиправними, позивач звернувся до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наданих у справі доказів, суд першої інстанції прийшов до переконання, що правові підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту «в» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відсутні, оскільки вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, однак від відбування такого покарання звільнено з випробуванням.
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби регулює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Згідно з частинами 2, 3, 5 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про Загальну мобілізацію" оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Відповідно до частин 1, 2, 3, 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Пунктом 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Отже різними видами військової служби є зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період та строкова військова служба.
Статтею 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби.
Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема, у частині 4 цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2).
Відповідно до підпункту «в» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.
Отже, підставою для звільнення з військової служби можливе на підставі зазначеної норми лише за умови набрання законної сили вироком, яким призначене покарання у виді позбавлення, обмеження волі або позбавлення військового звання.
У свою чергу, відповідно до статті 52 КК України, основними покараннями є громадські роботи, виправні роботи, службові обмеження для військовослужбовців, арешт, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, позбавлення волі на певний строк, довічне позбавлення волі.
Додатковими покараннями є позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу та конфіскація майна.
Відповідно до статті 54 КК України засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин особа, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Відповідно до статті 62 КК України покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.
Згідно з частиною 1 статті 63 КК України покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Таким чином, законодавець чітко розмежовує види покарань та виділяє такі види покарань, зокрема як: арешт, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, позбавлення волі на певний строк, довічне позбавлення волі.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, вироком від 23.02.2023 Котовського міськрайсуду Одеської області у справі № 505/142/23, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
В той же час, судом застосовано ст.75 КК України і звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання, призначеного судом за даним вироком з випробуванням, якщо протягом 3(трьох) років іспитового строку ОСОБА_1 не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_1 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
При цьому, слід звернути особливу увагу на те, що призначаючи покарання у вчиненні кримінального правопорушення Котовським міськрайонним судом Одеської області враховано, що ОСОБА_1 кається та просить надати можливість проходити військову службу і захищати Україну від агресора, саме з цих підстав судом застосовано норми ст.75 КК України та звільнено останнього від відбування покарання, призначеного за даним вироком з випробуванням.
На період проходження військової служби нагляд за ОСОБА_1 , як особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, здійснює командир військової частини. Після звільнення з військової служби нагляд буде здійснюватися уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.
Натомість, після набрання законної сили вироком, 06.06.2024 позивачем подано рапорт про звільнення, в якому зазначено, що він проходити службу у військовому резерві не бажає.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правові підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту «в» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відсутні, оскільки вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, однак від відбування такого покарання звільнено з випробуванням.
Таким чином, при розгляді рапорту позивача відповідач правомірно залишив позивача на військовій службі, що вказує на необґрунтованість заявлених позовних вимог, а відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Курко О. П.    Боровицький О. А.