Номер провадження: 22-ц/813/2611/25 
                22-ц/813/2490/25
Справа № 947/33921/23
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 . 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 02.09.2024 у складі судді Огренич І.В. та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Київського районного суду м.Одеси від 13.09.2024 у складі судді Огренич І.В.,
встановив:
2. ОПИСОВА ЧАСТИНА 

Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2023 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просила суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між нею та відповідачем, посилаючись на те, що сторони є співвласниками вказаної квартири, відповідач, який є сином покійного чоловіка позивачки – ОСОБА_3 має свою родину, дружину и доньку, після смерті чоловіка, ОСОБА_2 зареєстрував в спірній квартирі свою доньку і бажав вселитись в спірну квартиру разом з нею і дружиною. На початку 2021 року ОСОБА_2 прийшов до спірної квартири зі своєю родиною, наполягав на вселені та виселені позивачки, в подальшому до квартири не приходив, при цьому на будь-які пропозиції позивачки зустрітися, укласти договір щодо користування певними житловими приміщеннями і узгодити відповідну оплату комунальних рахунків, або укласти договір оренди частки, або сумісно продати всю квартиру з отриманням кожним зі співвласників відповідної частки грошей, ОСОБА_2 відмовляється. На даний час відповідач перебуває за межами України, вирішити спір мирним шляхом сторони не можуть. Оскільки позивачка не має можливості в повній мірі користуватись своїм майном, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.
26.02.2024 ОСОБА_1 надала суду позовну заяву зі зміною предмету позову (а.с. 53-55), в якій просила згідно висновку експерта № 049/2023 будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, складеної 30.11.2023 експертом ОСОБА_4 встановити порядок користування приміщеннями спірної квартири за другим варіантом експертизи виділити у її окреме користування приміщення №4 житлова кімната площею 17 кв.м, №12 балкон площею 1,1кв.м. Приміщення № 1 коридор площею 12 кв.м, №2 вбудована шафа площею 0,4кв.м, №3 кухня площею 9,9 кв.м, №6 ванна кімната площею 2,6 кв.м, №7 убиральня площею 1,4 кв.м залишити в спільному користуванні. В окреме користування ОСОБА_2 виділити приміщення № 8 житлова кімната площею 11, 4 кв.м, №9 житлова кімната площею 16, 7 кв.м, № 5 житлова кімната площею 10 кв.м, № 10 комора, площею 10 кв.м., АДРЕСА_2 балкон площею 1,6 кв.м.

Позиція відповідача в суді першої інстанції
У відзиві на позов, представник ОСОБА_2 – ОСОБА_5 просив закрити провадження у справі за відсутністю предмету спору та зазначив, що відповідач повністю визнає обставини, викладені в позові в частині власності та процесу її набуття, тривалості не проживання відповідача у квартирі, перебування ОСОБА_2 , в рейсі в якості моряка. 

Короткий зміст рішення та додаткового рішення суду першої інстанції, мотивування їх висновків
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 02.09.2024 позовні вимоги ОСОБА_1  задоволено. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_3 , виділивши в користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 17 кв.м., балкон площею 1,1 кв.м., в користування ОСОБА_2 виділити, житлові кімнаті площею 11,4 кв.м., 16,7 кв.м., 10 кв.м., балкон площею 1,6 кв.м., комору площею 10 кв.м., залишити в спільному користуванні коридор площею 12 кв.м., вбудовану шафу 0,4 кв.м., кухню площею 9,9 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню 1,4 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 гривень, витрати за проведення експертизи у розмірі 8000 гривень.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки ідеальна частка ОСОБА_1 не може бути виділена в спірній квартирі, тому судом прийнятий один з варіантів встановлення порядку користування спірною квартирою, запропонований експертом, визнаний представником відповідача адвокатом Данілюком А.Б., а саме другий варіант експертизи. 
Додатковим рішенням цього ж суду від 13.09.2024 заяву представника  ОСОБА_1 - адвоката Голєвої С.В. - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень.
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на думку суду, розмір витрат на правничу допомогу, визначений представником позивача в розмірі 16000 грн. є не співмірним із складністю справи, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, а тому враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 4000 гривень.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційних скарг
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд рішення Київського районного суду м.Одеси від 02.09.2024 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що предметом позову ОСОБА_1 було визначення порядку користування житловим приміщенням, однак з доводів позовної заяви не вбачається порушеного та/або невизнаного права позивача на користування належною їй часткою у спільному майні, а тому вказаний позов був передчасним, безпідставним, за відсутності предмета спору, який мав очевидно штучний характер. Судом встановлено, що спірною квартирою ОСОБА_1 користується періодично (оскільки має інше постійне місце проживання), відповідач ОСОБА_2 взагалі немає доступу до вказаної квартири та відповідно нею не користується тривалий час. Передумовою вирішення в судовому порядку спору щодо визначення порядку користування квартирою повинно бути очевидне порушення прав одного (або всіх) співвласників, однак ОСОБА_2 жодним чином не порушив і не міг порушити право ОСОБА_1 на користування спільним майном, оскільки позбавлений доступу до відповідної квартири. Також ОСОБА_2 зазначає, що відповідно до висновку експерта №049/2023 будівельно – технічної та оціночно – будівельної експертизи, складеного 30.11.2023 експертом ОСОБА_4 , при другому запропонованому варіанті порядку користування в окреме користування ОСОБА_1 , розмір грошової компенсації по ринковій вартості за 1.1 кв.м. квартири АДРЕСА_3 , яку повинна сплатити ОСОБА_1 іншому співвласнику, при запропонованому другому варіанті порядку користування становить 20368,00 грн., однак задовольняючи позовні вимоги суд залишив поза увагою вказану вище обставину. 
Не погодившись з додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 також подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд додаткове рішення Київського районного суду м.Одеси від 13.09.2024 скасувати та постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 16000 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не конкретизувавши ступінь складності справи зазначив, що розмір витрат на правничу допомогу, визначений представником позивача в розмірі 16000 грн. є неспівмірним із складністю справи, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат і дійшов до неправомірного висновку про необхідність стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень. Суд в порушення норм законів зменшив розмір витрат на правничу допомогу без зазначення будь-яких мотивів, які обґрунтовують такий розмір, не дослідив акт виконаних робіт на предмет виду та обсягу правової допомоги, витраченого виконавцем часу, не спростував вартість послуг, встановлених сторонами в Договорі і в акті виконаних робіт. Між тим в цю вартість входить не подання позову, супроводження клієнта з виготовлення експертного висновка, тривалість 3-х судових засідань, але й підготовка, час на прибуття до суду, очікування початку, так само як і 2-х у підготовчому засіданні, які не відбулись з причини неявки відповідача та його представника, який в подальшому наголошував на відсутності спору.

Позиція сторін в суді апеляційної інстанції
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 , а рішення Київського районного суду м.Одеси від 02.09.2024 залишити без змін, оскільки ані до подачі позову, ані після і навіть в період надання судом 3-х місячного терміну на укладення мирової угоди ОСОБА_2 не висловив бажання вирішити питання користування спільною сумісною власністю миром, підтверджуючи тим самим наявність спору між ним і ОСОБА_1 з відстоюванням своїх прав в порушення прав ОСОБА_1 . ОСОБА_2 відмовився від оплати комунальних платежів, від оплати ремонту даху, здійснених за нього ОСОБА_1 з урахуванням реєстрації його і його доньки в спірній квартирі, і навіть просив застосувати позовну давність в судовому процесі за позовом ОСОБА_1 до нього про стягнення сплачених грошей в порядку регресу. ОСОБА_1 після смерті свого чоловіка не є членом сім`ї відповідача, не має сплачувати за нього комунальні платежі, фінансувати ремонти, яких постійно вимагає стан квартири. ОСОБА_1 має право на вирішення питання якою саме частиною квартири їй можливо користуватись і підтримувати ремонтами. 
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від  ОСОБА_2  не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції
В судове засідання, призначене на 27.03.2025 з`явилася: представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 
ОСОБА_2 до суду не з`явився, однак від його представника – ОСОБА_5 вчергове надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із тим, що в провадженні Малиновського районного суду м.Одеси перебувають справи №521/15974/22 та №521/21089/23, розгляд яких призначено на 27.03.2025 об 11 год. 00 хв. та 12 год. 00 хв. відповідно. Участь ОСОБА_5 , як адвоката в цих справах є обов`язковою, а тому з`явитися та прийняти участь у данному судовому засіданні представник ОСОБА_2 не може. 
Проте апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на наступне.
Так, статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Окрім того, суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду.
Вбачається, що у представника ОСОБА_2 – ОСОБА_5 була можливість для наведення суду наявних у нього доводів у поданій до суду апеляційній скарзі. 
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, неодноразове відкладення розгляду справи, в тому числі за заявою представника  ОСОБА_2 – ОСОБА_5 апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання представника   ОСОБА_2 – ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи та розглянути справу у їх відсутність.

3. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню. 

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин
Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є чотирьохкімнатною загальною площею 94,1кв.м, житловою площею 55,1кв.м, згідно технічного паспорту на квартиру, виготовленого станом на 12.04.2023.
ОСОБА_1 є власником 1/4 частки квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.04.2023, виданого державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м.Одеса Пенчевим К.Л. Право власності позивача зареєстровано 24.04.2024 в Державному реєстрі речових прав за № 50024783.
3/4 частки спірної квартири належать ОСОБА_2 , з яких частка належить в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Київського районного суду від 22.09.2022, яке набуло законної чинності 27.03.2023р., (справа №947/14757/21), і частка належить на підставі свідоцтва про право на спадщину на частку після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Згідно висновку експерта № 049/2023 будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, складеної 30.11.2023 експертом ОСОБА_4 , встановити порядок користування приміщеннями спірної квартири для ОСОБА_1 у відповідності до її ідеальної частки в квартирі технічно не можливо, проте експерт запропонував два варіанти порядку користування приміщеннями квартири з відступом від ідеальної частки. 

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .
Так,згідно ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі
У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що з доводів позовної заяви не вбачається порушеного та/або невизнаного права позивача на користування належною їй часткою у спільному майні, а тому вказаний позов був передчасним, безпідставним, за відсутності предмета спору. Судом встановлено, що спірною квартирою ОСОБА_1 користується періодично (оскільки має інше постійне місце проживання), відповідач ОСОБА_2 взагалі немає доступу до вказаної квартири та відповідно нею не користується тривалий час, а тому ОСОБА_2 жодним чином не порушив і не міг порушити право ОСОБА_1 на користування спільним майном. 
Проте вищевказані доводи скаржника є безпідставними, оскільки, як вірно встановлено судом, між сторонами існує спір, що підтверджується перепискою в додатку «Вайбер» з якої вбачається, що 29.05.2024 відповідач зазначив, що не згоден з тим, щоб позивачка займала велику кімнату з балконом, а також з тим, що вона може її здавати в оренду.
Крім того, встановлено, що при розгляді справи суд запропонував сторонам укласти мирову угоду, на що обидва представники погодились, однак мирова угода не була укладена, у зв`язку із відмовою відповідача ОСОБА_2 , що підтверджує наявність спору між сторонами. 
Безпідставними є і доводи ОСОБА_2 про те, що задовольняючи позовні вимоги, суд залишив поза увагою те, що відповідно до висновку експерта №049/2023 будівельно – технічної та оціночно – будівельної експертизи, складеного 30.11.2023 експертом ОСОБА_4 , при другому запропонованому варіанті порядку користування в окреме користування ОСОБА_1 , розмір грошової компенсації по ринковій вартості за 1.1 кв.м. квартири АДРЕСА_3 , яку повинна сплатити ОСОБА_1 іншому співвласнику становить 20368,00 грн., оскільки відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проте вимог про стягнення розміру грошової компенсації позивачкою ОСОБА_1 заявлено не було. 
Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить. 
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно і обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 . 

Щодо оскарження додаткового рішення у справі
Встановлено, що додатковим рішенням Київського районного суду м.Одеси від 13.09.2024 заяву представника  ОСОБА_1 - адвоката Голєвої С.В. - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень.
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на думку суду, розмір витрат на правничу допомогу, визначений представником позивача в розмірі 16000 грн є не співмірним із складністю справи, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, а тому враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 4000 гривень.
Звертаючись до суду із даною апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилається на те, що суд в порушення норм законів зменшив розмір витрат на правничу допомогу без зазначення будь-яких мотивів, які обґрунтовують такий розмір, не дослідив акт виконаних робіт на предмет виду та обсягу правової допомоги, витраченого виконавцем часу, не спростував вартість послуг, встановлених сторонами в Договорі і в акті виконаних робіт. Між тим в цю вартість входить не подання позову, супроводження клієнта з виготовлення експертного висновка, тривалість 3-х судових засідань, але й підготовка, час на прибуття до суду, очікування початку, так само як і 2-х у підготовчому засіданні, які не відбулись з причини неявки відповідача та його представника, який в подальшому наголошував на відсутності спору.
Перевіряючи доводи скарги в цій частині, колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано договір №8 про надання правової допомоги від 20.10.2023, додаток №1 до договору №8 про надання правової допомоги від 20.10.2023, акт виконаних робіт згідно договору №8 від 02.09.2024.
Відповідно до Акту виконаних робіт згідно договору №8 від 02.09.2024 про надання правової допомоги, загалом ОСОБА_1 було надано правової допомоги на суму 16000 грн. станом на 02.09.2024.
Разом з тим, колегія суддів частково погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу не зазначив будь-яких мотивів, які обґрунтовують такий розмір, не дослідив акт виконаних робіт на предмет виду та обсягу правової допомоги, витраченого виконавцем часу, не спростував вартість послуг, встановлених сторонами в Договорі і в акті виконаних робіт.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Апеляційний суд проаналізувавши наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих позивачу адвокатом послуг, а також подані ним документи, вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом позивача роботи (наданих послуг) частково відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.
Так, відповідно до Акту виконаних робіт згідно договору №8 від 02.09.2024, адвокатом Голєвою С.В. було надано ОСОБА_1 правова допомога в суді першої інстанції: 
- вивчення правової позиції позивача і матеріалів, документів Клієнта з приводу обставин справи, аналіз судової практики з даних правовідносин, написання позову, написання позовної заяви зі зміною предмету позову після отримання висновку експерта, ознайомлення з відзивом на позов, збирання доказів, як то оплата експертизи, отримання висновку експерта, виїзд в спірну квартиру разом з Клієнтом і експертом для проведення експертизи, написання заяви про відшкодування витрат на оплату правової допомоги – 6000 грн.
- участь у судових засіданнях 09.04.24, 23.05.2024, 2.09.2024 - 9000грн., виходячи з п. 3.1 Договору, де плата за одне судове засідання визначена сторонами вартістю3000грн.
- виїзд в підготовчі судові засідання 21.12.2023 і 27.02.2024, які було відкладено у зв?язку з неявкою відповідача і представника відповідача 27.02.2024р., адвокатом було витрачено час на підготовку до проведення засідань, на проїзд до суду і відсуду., 1000грн.
Згідно з актом наданої правової допомоги послуги адвоката полягали не лише в подання позову, супроводження клієнта з виготовлення експертного висновка, тривалість 3-х судових засідань, але й підготовка, час на прибуття до суду, очікування початку. 
Вказані витрати з очевидністю є завищеними та неспівмірними із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.
Крім того, в матеріалах справи наявний відзив (заперечення) представника ОСОБА_2 – ОСОБА_5 на заяву про винесення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат (а.с.130-138). 
Отже, враховуючи конкретні обставини даної справи, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, беручи до уваги заперечення відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, апеляційний суд вважає, що справедливим і співмірним є стягнення розміру витрат на правничу допомогу, які поніс позивач у суді першої інстанції у розмірі 8000 грн. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги  ОСОБА_2 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги  ОСОБА_2 відсутні.
Натомість оскільки висновки суду першої інстанції в додатковому рішенні в частині розміру витрат на професійну правничу допомогуне в повній мірі відповідають правовідносинам, які виникли між сторонами, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат на правову допомогу 8000,00 грн. 

Порядок та строк касаційного оскарження
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м.Одеси від 02.09.2024 залишити без змін.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Додаткове рішення Київського районного суду м.Одеси від 13.09.2024 змінити в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу 8000 (вісім тисяч) гривень, 00 копійок. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 25.04.2025

Головуючий                                        

Судді: