ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року	Львів	Справа № 500/2878/24 пров. № А/857/16347/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Носа С.П.;
суддів:                                                                      Кухтея Р.В., Гуляка В.В.;

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у справі № 500/2878/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області,  Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
суддя у І інстанції                                                            Мартиць О.І.,
час ухвалення рішення                                                    не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                м. Тернопіль,
дата складення повного тексту рішення                       10 червня 2024 року,

                                                        В С Т А Н О В И В:          

07 травня 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася у Тернопільський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області  (далі – відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – відповідач-2), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 13.02.2024 № 192050001773. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 з 26.12.2023 до страхового стажу відповідно до статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди роботи відповідно до довідок колгоспу "Україна" від 12.11.2020 №20, ПАП "Злагода" від 19.11.2020 №46 та №48. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити з 26.12.2023 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 від 13.02.2024 №192050001773. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи відповідно до довідок колгоспу "Україна" від 12.11.2020 №20, ПАП "Злагода" від 19.11.2020 №46 та №48. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 605,60 грн.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області правомірно було винесено рішення від 13.02.2024 №192050001773, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії відповідно до норм статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, а саме 20 років.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарг не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши 60-років 16.12.2020 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.
За результатом розгляду вказаної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області було надано позивачу довідку про наявний страховий стаж від 22.12.2020 №52, згідно якої страховий стаж ОСОБА_1 - 22 роки і право на пенсійну виплату матиме з 26.12.2023.
06.02.2024 позивач у віці 63 роки повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Для прийняття рішення за результатами поданої заяви від 06.02.2024 за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, рішенням якого №192050001773 від 13.02.2024 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 20 років.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідача-1 про відмову у призначенні пенсії, ОСОБА_1 звернулася з даним адміністративним позовом до суду першої інстанції за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України  та частини 2  статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". (далі - Закон №1058-ІV).
Згідно з частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
За положеннями частини другої статті 26 Закону №1058-ІV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.
При зверненні 06.02.2024 із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за наданими до заяви документами про стаж страховий стаж позивача склав 3 роки 11 місяці 19 днів, оскільки не враховано періоди роботи з 10.07.1977 по 01.02.1994 в колгоспі "Україна" за довідкою від 12.11.2000 №20, з 02.02.1994 по 03.03.2000 в с/с "Надріснянська" за довідкою від 19.11.2020 №20, з 10.04.2000 по 14.12.2004 у ПАТ "Злагода" згідно довідки від 19.11.2020 №48.
Оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №192050001773 від 13.02.2024 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).
За змістом положень статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно пункту 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 "Про трудові книжки колгоспників" трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.
Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління.
Згідно пунктів 1, 2, 6 Основних Положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Аналіз вказаних вище норм дає змогу прийти до висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Відповідно до довідки від 12.11.2000 №20, виданої колгоспом "Україна", ОСОБА_1 з 10 липня 1977 по 01 лютого 1994 року працювала в колгоспі "Україна" і виробила кількість трудоднів (людино-днів):
- у 1978 році - 211 встановлений мінімум - 120;
- у 1979 році - 192 встановлений мінімум - 120;
- у 1980 році - 247 встановлений мінімум - 120;
- у 1981 році - 212 встановлений мінімум - 120;
- у 1982 році - 224 встановлений мінімум -120;
- у 1983 році - 216 встановлений мінімум - 120;
- у 1984 році - 229 встановлений мінімум - 120;
- у 1985 році - 234 встановлений мінімум - 150;
- у 1986 році - 218 встановлений мінімум - 150;
- у 1987 році - 201 встановлений мінімум - 150;
- у 1988 році - 212 встановлений мінімум - 150;
- у 1989 році - 232 встановлений мінімум - 150;
- у 1990 році - 211 встановлений мінімум - 150;
- у 1991 році -174 встановлений мінімум - 150;
- у 1992 році -189 встановлений мінімум - 150;
- у 1993 році - 215 встановлений мінімум - 150;
- у 1994 році - 14 встановлений мінімум - 150.

Крім того, в матеріалах справи міститься також довідка колгоспу "Україна" від 12.11.2020 № 21, де вказано, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу в колгосп "Україна" 10 липня 1977 року (протокол зборів № 3 від 10.07.1977) і звільнена 01 лютого 1994 року (наказ № 4 від 01.02.1994).

Відповідно до довідки від 19.11.2020 №46, виданої ПАП "Злагода" ОСОБА_1 з 02 лютого 1994 по 03 березня 2000 року працювала у селянській спілці "Надрічнянська" (правонаступником якої є ПАП "Злагода" згідно додатку №1 до Статуту від 15.08.2001) і виробила кількість трудоднів (людино-днів):

- у 1996 році - 90;
- у 1997 році - 65;
- у 1998 році - 65;
- у 1999 році - 36;
- у 2000 - 28.

Згідно із довідкою ПАП "Злагода" від 19.11.2020 №48 ОСОБА_1 прийнята на роботу в ПАП "Злагода" членом рільничої бригади 10 квітня 2000 року (наказ №11 від 10.04.2000) і звільнена 14 грудня 2004 року (наказ №56 від 14.12.2004).

Вказана довідка не взята до уваги органом Пенсійного фонду України у зв`язку із не підтвердженням актом від 25.01.2021 №122 "Про результати перевірки стажу роботи необхідного для обчислення пенсії та відсутністю звітності до Пенсійного фонду за 2001-2004 роки.

В акті від 25.01.2021 №122 зазначено, що під час проведення перевірки наказ про прийняття на роботу №11 від 10.04.2000 та наказ про звільнення з роботи №56 від 14.12.2004, які зазначені в довідці №48, для перевірки не надано, тому підтвердити достовірність даних зазначених в довідці не можливо. Під час перевірки були використані документи: відомість зарплати за 2000 рік, книга обліку розрахунків по оплаті за 2001 рік та книга нарахування заробітної плати за 2002, 2004 роки. В зазначених документах ОСОБА_1 не значиться. В червні 2000 року, значиться ОСОБА_2 , з березні по червень 2002 року та з березня по серпень 2004 року, - ОСОБА_3 . Гр.

Згідно даних Реєстру застрахованих осіб до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано період роботи на приватному агропромисловому підприємстві "Злагода" 14 днів червня, 8 днів липня та 5 днів вересня 2000 року.

Виходячи з наведених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки у зазначеному періоді роботи були роки де значиться ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Гр., що свідчить про неправильне написання імені позивачки, а не про відсутність роботи у спірний період, тому при обчисленні стажу період роботи протягом вищевказаних років слід врахувати за фактичною тривалістю.

Крім того слід зазначити, що обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Крім того, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні довідки про наявний страховий стаж.

За вказаних обставин суд першої інстанції прийшов до вірно висновку, що неправильно написане ім`я позивачки не може бути підставою неврахування періодів роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, оскільки позивачка не може відповідати за правильність оформлення довідки і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.

Також, слід зазначити, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

З огляду на наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області протиправно не зарахувало спірні періоди роботи позивача до загального страхового стажу, відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 13.02.2024 №192050001773 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

З метою належного та ефективного відновлення порушеного права позивачки, суд першої інстанції правомірно зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи відповідно до довідок колгоспу "Україна" від 12.11.2020 №20, ПАП "Злагода" від 19.11.2020 №46 та №48 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2024 про призначення пенсії за віком.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення. 
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у справі № 500/2878/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	В. В. Гуляк