ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 травня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 915/219/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Принцевської Н.М., Таран С.В.
секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:
від ОСББ «Європейська будинок 6» - адвокат Максименко С.В.
від Територіальної громади м. Південноукраїнська в особі Південноукраїнської (Южноукраїнської) міської ради - Миськів С.О. в порядку самопредставництва 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Європейська будинок 6»
на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 07.03.2025 (складено та підписано 07.03.2025, суддя Коваль С.М.)
по справі №915/219/25
за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Європейська будинок 6»
до 1) Територіальної громади м. Південноукраїнська в особі Південноукраїнської (Южноукраїнської) міської ради
2) Виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради
про скасування державної реєстрації та усунення перешкод у користуванні майном

ВСТАНОВИВ
Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Європейська будинок 6” (далі – ОСББ “Європейська будинок 6”) звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Територіальної громади м. Південноукраїнська в особі Південноукраїнської (Южноукраїнської) міської ради (далі- Територіальна громада) та Виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради (далі-Виконком)  в якому просить суд:
- скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення №86, №87 та №88, які знаходяться за адресою: Миколаївська область, м. Південноукраїнськ (Южноукраїнськ), вул. Європейська, 6, здійснену 16.08.2023, номер записів про право власності 68892326, 68893630, 68892854; 
- усунути перешкоди у здійсненні співвласниками багатоповерхового житлового будинку за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, м. Південноукраїнськ, вул. Європейська, 6 права користування та розпорядження нежитловими приміщеннями №86, №87 та №88, які знаходяться за адресою: Миколаївська область, м. Південноукраїнськ (Южноукраїнськ), вул. Європейська, 6, шляхом зобов`язання Виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради та його структурних підрозділів звільнити указані приміщення.
Водночас, разом з позовною заявою позивачем було подано суду заяву про забезпечення позову, в якій останній просив суд:
- заборонити Територіальній громаді міста Південноукраїнськ в особі Південноукраїнської (Южноукраїнської) міської ради та Виконавчому комітету Південноукраїнської (Южноукраїнської) міської ради чи їх структурним підрозділам вчиняти дії, які можуть вплинути на стан спірного нерухомого майна - нежитлових приміщень №86,87,88 які знаходяться за адресою: Миколаївська область, м. Південноукраїнськ (Южноукраїнськ), вул. Європейська, 6, зокрема будь-яких дій з реконструкції, переобладнання, капітального ремонту, збиття стін, зміни їх правового статусу, переведення до житлового фонду та інших дій, що можуть вплинути на стан нежитлових приміщень №86,87,88 які знаходяться за адресою: Миколаївська область, м. Південноукраїнськ (Южноукраїнськ), вул. Європейська, 6.
Обґрунтовуючи необхідність вжиття вищевказаних заходів забезпечення позову позивач послався на те, що відповідачами вживаються дії щодо зміни правового статусу спірних приміщень, здійснення їх реконструкції, зокрема з метою переведення у житловий фонд у вигляді квартир та приміщень загального користування, що в майбутньому, у разі задоволення позовних вимог, може вплинути на реалізацію позивачем своїх прав відносно спірного майна.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.03.2025 по справі №915/219/25 відмовлено позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що заявником  необґрунтовані фактичні обставини, з якими пов`язується застосування відповідного заходу до забезпечення позову, та зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову немайнового характеру, оскільки з наявних матеріалів справи не вбачається існування реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача в разі задоволення позову про скасування державної реєстрації та усунення перешкод у користуванні, адже застосування наслідків скасування державної реєстрації права власності на нежитлові приміщення призведе передусім до повернення прав ОСББ на користування зазначеними приміщеннями.
Не погодившись із даною ухвалою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся позивач з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області про відмову у забезпеченні позову від 07 березня 2025 року у справі №915/219/25 та вжити запропоновані позивачем заходи забезпечення позову у цій справі.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою і незаконною та підлягає скасуванню з наступних підстав:
- судом першої інстанції залишено поза увагою надані позивачем докази, які були надані на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зокрема відеозапис сесії Виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради від 27.02.2025 під час якої відповідачі заявили, що мають мають намір змінити правовий статус спірних приміщень, надавши їм статус житлового фонду, рішення Виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради, якими Відповідачем2 надано згоду на переведення спірних нежитлових приміщень з нежитлових до житлового фонду, дані веб-порталу Прозоро, з яких вбачається, що Управлінням будівництва та ремонтів Південноукраїнської міської ради було проведено публічні закупівлі на реконструкцію спірних приміщень, а також договори, укладені за результатами проведених закупівель;
- у даному випадку, як вважає апелянт, відповідачі до та під час розгляду справи вчиняють дії, які у разі задоволення позовних вимог можуть суттєво ускладнити виконання рішення у справі або навіть зроблять неможливим виконання рішення суду, оскільки спірні приміщення після здійснення реконструкції та зміни їх правового статусу шляхом переведення у житловий фонд у вигляді квартир та приміщень загального користування перестануть існувати, що у разі задоволення позовних вимог зробить рішення у даній справі таким, що не зможе фактично бути виконаним через відсутність спірних приміщень;
- однак, місцевим господарським судом, не враховано вказаних обставин справи, зв`язку між предметом спору та заходом забезпечення, про який просить позивач, не надано оцінки активним діям відповідачів щодо переведення спірних нежитлових приміщень до житлового фонду та зміни їх правового статусу з нежитлових приміщень на житлові квартири та приміщення загального користування, що призведе до зникнення предмету позову в частині усунення перешкод у користуванні спірними нежитловими приміщеннями, а тому рішення, у разі задоволення таких вимог, не буде ефективним способом захисту порушених прав позивача та спричинить потребу у звернені позивача до суду із новим позовом.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.04.2025 відкрито апеляційне провадження у цій справи та призначено справу до розгляду на 14.05.2025.
До суду апеляційної інстанції надійшли відзиви на апеляційну скаргу в якому відповідачі просять залишити скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
В обґрунтування свої заперечень відповідачі зазначають, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви позивача та вжиття запропонованих ним заходів забезпечення позову. В свою чергу, своїй апеляційній скарзі позивач не надав жодних нових доводів, доказів та обґрунтувань необхідності вжиття заходів забезпечення позову.
Під час судового засідання від 14.05.2025 представник апелянта підтримав доводи та вимоги за апеляційною скаргою.
Представник Територіальної громади м. Південноукраїнська в особі Південноукраїнської (Южноукраїнської) міської ради надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами та вимогами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Миколаївської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
В силу приписів ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;
6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;
7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому судових рішень і задоволених вимог позивача
Водночас забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі №   916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі №   904/1417/19.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Колегія суддів зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 914/2072/20.
Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
Водночас, для встановлення наявності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору.
Разом з цим, при дослідженні наявності або відсутності підстав для забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).
Суд зазначає, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.
Європейським судом з прав людини у справі “Горнсбі проти Греції” (рішення від 19.03.1997) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.
Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову  сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.
Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод “Право на ефективний засіб юридичного захисту” встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.
Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі “Пантелеєнко проти України” засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі “Дорани проти Ірландії”, було зазначено що поняття “ефективний засіб” передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.   
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).
Судова колегія зазначає, що позовом у процесуальному сенсі є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. 
Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову являються предмет і підстава. 
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. 
Підставами заявленого позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, предметом позову у цій справ є вимоги позивача до відповідачів про скасування державної реєстрації права власності на нежитлові приміщення та усунення перешкод у здійсненні співвласниками багатоповерхового житлового будинку права користування та розпорядження спірними нежитловими приміщеннями.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірні приміщення були споруджені під час будівництва багатоквартирного будинку та призначались для забезпечення потреб мешканців цього будинку. Натомість, відповідачі незаконно здійснили державну реєстрацію вищезазначених приміщень, володіють та користуються спірними приміщеннями.
Відтак, з огляду на звернення позивача з вимогами немайнового характеру, в даному випадку має досліджуватись така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18, у постанові Верховного Суду від 13.05.2019 року у справі № 911/1551/18.
Так, колегія суддів зазначає, що у наявних матеріалах справи містяться докази, які достеменно свідчать про те, що невжиття запропонованих позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення заявлених позовних вимог. 
Зокрема, як свідчать наявні матеріали справи, рішеннями Виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради №59, 60, 61 від 07.02.2024, Виконавчим комітетом Південноукраїнської міської ради надано згоду на переведення спірних нежитлових приміщень №86, 87, 88 за адресою: Миколаївська область, м. Південноукраїнськ, вул. Європейська,6) з нежитлових до житлового фонду у вигляді квартир.
Також, за даними веб-порталу Прозоро вбачається, що Управлінням будівництва та ремонтів Южноукраїнської (після перейменування Південноукраїнської) міської ради було проведено публічні закупівлі на реконструкцію спірних приміщень, зокрема: 1) Реконструкція нежитлового приміщення №86 під житлові квартири: №№86,89,90,91,92,93,94,95,96,97 та місця загального користування за адресою: вул. Європейська, буд.6, м. Южноукраїнськ, Вознесенський район, Миколаївська область, згідно ДК 021:2015: 45454000-4 "Реконструкція"; 2) Реконструкція нежитлового приміщення №87 під житлові квартири: №№87,98,99 та місця загального користування за адресою: вул. Європейська, буд.6, м. Южноукраїнськ, Вознесенський район, Миколаївська область, згідно ДК 021:2015: 45454000-4 "Реконструкція"; 3) Реконструкція нежитлового приміщення №88 під житлову квартиру за адресою: вул. Європейська, буд.6, м. Южноукраїнськ, Вознесенський район, Миколаївська область, згідно ДК 021:2015: 45454000-4 "Реконструкція" 
За результатами проведення таких публічних торгів, сторонами було укладено ряд договорів про закупівлю робіт, які передбачають здійснення будівельних робіт щодо реконструкції та зміни статусу спірних приміщень з нежитлових в житлові.
Наведене свідчить про те, що відповідачі вчиняють дії, які, у разі задоволення позовних вимог, можуть суттєво ускладнити виконання рішення у справі або навіть зроблять неможливим виконання рішення суду, оскільки спірні приміщення №86,87,88 у житловому будинку №6 по вул. Європейській у м. Південноукраїїнськ Миколаївської області після здійснення реконструкції та зміни їх правового статусу, шляхом переведення у житловий фонд у вигляді квартир та приміщень загального користування, перестануть існувати, як нерухоме майно щодо якого заявленого позовні вимоги.
З огляду на те, колегія суддів вважає, що у даному випадку запропоновані позивачем заходи забезпечення позову у вигляді заборони заборонити відповідачам вчиняти дії, які можуть вплинути на стан спірного нерухомого майна, виступають запорукою виконання рішення суду, у разі ухвалення його на користь позивач, а тому вимоги про забезпечення позову у даній справі перебувають у безпосередньому зв`язку з предметом позову. 
В свою чергу, невжиття заходів забезпечення позову, які запропоновані позивачем, на переконання суду апеляційної інстанції, істотно ускладнить чи навіть унеможливить виконання рішення суду та поновлення порушених прав та інтересів позивача. Так, у разі здійснення реконструкції, перебудови, зміну стану спірного нерухомого майна, такі дії відповідачів можуть призвести до неможливості реального поновлення інтересів позивача, оскільки спірне майно може перестати існувати у тому вигляді в якому перебуває станом на час звернення із позовом до суду, що в свою чергу, унеможливить або ускладнить виконання рішення суду.
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що запропоновані позивачем заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.
Разом з цим, колегія суддів вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково, оскільки у даному випадку як вже було вказано вище, позовні вимоги спрямовано до конкретних юридичних осіб, а саме Територіальної громади міста Південноукраїнськ в особі Південноукраїнської (Южноукраїнської) міської ради та Виконавчого комітету Південноукраїнської (Южноукраїнської). В той же час, позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони, не лише відповідачам, а й їх структурним підрозділам, тобто невизначеному колу осіб вчиняти певні дії. 
Відтак, оскільки заявником не конкретизовано, яких структурних підрозділів відповідачів стосуються заявлені вимоги, а також враховуючи те, що останні не є учасниками даної справи, судова колегія вважає, що заява про забезпечення позову в частині заборони структурним підрозділам відповідачів вчиняти певні дії, не підлягає задоволенню. 
Судова колегія відзначає, що приймаючи оскаржувану ухвалу місцевий господарський суд дійшов висновку, що з наявних матеріалів справи не вбачається існування реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача в разі задоволення позову, адже застосування наслідків скасування державної реєстрації права власності на нежитлові приміщення призведе передусім до   повернення прав ОСББ на користування зазначеними приміщеннями.
Втім, колегія суддів вважає такий висновок місцевого господарського суду помилковим, оскільки судом першої інстанції не було враховано того, що позивачем також заявленого вимогу про усунення перешкод у здійсненні співвласниками багатоповерхового житлового будинку права користування та розпорядження конкретними нежитловими приміщеннями, шляхом зобов`язання Виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради та його структурних підрозділів звільнити такі приміщення.
Відтак, здійснення відповідачами будь-яких дій, що можуть призвести до зміни стану таких нежитлових приміщень, зокрема реконструкція, переобладнання, зміна їх правового статусу шляхом переведення до житлового фонду, можуть призвести до припинення існування таких приміщень у тому вигляді, в якому вони перебувають станом на теперішній час, що  подальшому, в разі задоволення позову, унеможливить їх повернення на користь позивача.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд не врахував вищевказаних обставин та дійшов помилкових висновків щодо відсутності підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову у цій справі.
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. 
По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно з ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскаржувана ухвала скасуванню із прийняттям нового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу задовольнити частково. 
2. Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 07.03.2025 по справі №915/219/25 – скасувати.
3. Заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Європейська будинок 6» про забезпечення позову – задовольнити частково. 
4. Вжити заходи забезпечення позову по справі №915/219/25 шляхом заборони Територіальній громаді міста Південноукраїнська в особі Південноукраїнської (Южноукраїнської) міської ради та Виконавчому комітету Південноукраїнської (Южноукраїнської) міської ради вчиняти дії, які можуть вплинути на стан спірного нерухомого майна - нежитлових приміщень №86, 87, 88, які знаходяться за адресою: Миколаївська область, м. Південноукраїнськ (Южноукраїнськ), вул. Європейська, 6, зокрема будь-яких дій з реконструкції, переобладнання, капітального ремонту, збиття стін, зміни їх правового статусу, переведення до житлового фонду та інших дій, що можуть вплинути на стан нерухомого майна.
5. В задоволенні решти заяви – відмовити.
Стягувачем за ухвалою є: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Європейська будинок 6» (55002, Миколаївська область, Вознесенський район, м. Південноукраїнськ, вул. Європейська, буд.6, ЄДРПОУ 45170511)
Боржниками за ухвалою є: 1) Територіальна громада м. Південноукраїнська в особі Південноукраїнської (Южноукраїнської) міської ради (55002, Миколаївська область, Вознесенський район, м. Південноукраїнськ, вул. Європейська, 48, ЄДРПОУ 33850880).
2) Виконавчий комітет Південноукраїнської міської ради (55002, Миколаївська область, Вознесенський район, м. Південноукраїнськ, вул. Європейська, 48, ЄДРПОУ 20910974).
Постанова, згідно з ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено та підписано 19.05.2025

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                  Принцевська Н.М.

Суддя                                                                                   Таран С.В.