ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 639/4721/21
Номер провадження 22-ц/818/943/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року                                                 м. Харків
 
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Супрун Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2024 року в складі судді Труханович В.В. по справі № 639/4721/21 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі – КП «ХТМ») звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надає підприємство, згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. 
Споживачі не в повному обсязі сплачували вартість вказаних послуг, у зв`язку з чим за період з 01 лютого 2015 року по 31 травня 2021 року виникла заборгованість у сумі 76100,17 грн.
Посилаючись на вказані обставини, КП «ХТМ» просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води у розмірі 76 100,17 грн, інфляційні витрати у сумі 4 940,12 грн та 3 % річних у розмірі 1 918,47 грн, а також судові витрати.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2021 року позовну заяву КП «ХТМ» задоволено.
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КП «ХТМ» заборгованість за послуги з теплопостачання з 01 лютого 2015 року по 31 травня 2021 року у розмірі 76 100, 17 грн, інфляційні витрати у сумі 4 940, 12 грн та 3 % річних у розмірі 1 918, 47 грн, всього 82 958, 76 грн.
Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КП «ХТМ» судові витрати, пов`язані з сплатою судового збору з кожного окремо по 567,50 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі є споживачами послуг, які надаються КП «ХТМ», проте належним чином зобов`язання щодо оплати наданих послуг не виконували, що призвело до утворення заборгованості, яка підлягає стягненню у судовому порядку .
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року заочне рішення від 27 жовтня 2021 року у справі № 639/4721/21 скасовано, справу призначено до розгляду з викликом сторін. 
У квітні 2024 року ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву до КП «ХТМ» про зобов`язання вчинити певні дії.
Зустрічний позов мотивовано тим, що КП «ХТМ» неправомірно відкрито особовий рахунок, оскільки договір з підприємством не було акцептовано шляхом укладання письмової угоди, у зв`язку з чим зобов`язання між сторонами відсутні.
Ним було подано заяву про анулювання особового рахунку, який був не законно йому нав`язаний, проте посадовою особою КП «ХТМ» ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні цього клопотання.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив зобов`язати посадову особу ОСОБА_5 анулювати не законно нав`язаний особистий рахунок за № НОМЕР_1 .
При новому розгляді справи КП «ХТМ» подано додаткові пояснення, відповідно до яких відповідачем протягом січня-серпня 2024 року здійснювались платежі в погашення заборгованості, у зв`язку з чим станом 01 вересня 2024 року заборгованість складає: 0,00 грн – теплопостачання, 4 940,12 грн, – інфляційні втрати, 1 918,47 грн – 3 % річних. Також, відповідачем сплачено витрати пов`язані із сплатою судового збору у сумі 567,50 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2024 року позовну заяву КП «ХТМ» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ»» за період з 01 червня 2018 по 31 травня 2021 року інфляційні втрати в сумі 4 940,12 грн та 3% річних у сумі 1 918,47 грн, а всього 6 858,59 грн. 
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач своєчасно не виконав обов`язок зі сплати комунальних послуг, наданих позивачем, у зв`язку з чим у порядку статті 625 ЦК України йому було нараховано інфляційні втрати та 3% річних, які підлягають стягненню у судовому порядку. Також суд вказував, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є неналежними відповідачами, а тому позовні вимоги до цих осіб задоволенню не підлягають. Щодо зустрічного позову, то оскільки ОСОБА_1 не доведено наявність підстав для зобов`язання КП «Харківські теплові мережі» анулювати особовий рахунок, вказані вимоги задоволенню не підлягають.
На вказане судове рішення 15 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов КП «ХТМ» залишити без задоволення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що він не укладав письмовий договір з КП «ХТМ». Після придбання квартири він в односторонньому порядку та без будь-яких зобов`язань звернувся до підприємства з проханням про внесення своїх персональних даних до абонентської бази комунального підприємства для того, щоб мати можливість здійснювати добровільні благодійні внески.
Також посилався на п. 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, відповідно до яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, штрафні санкції у разі прострочення позичальником виконання зобов`язань, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за такими договорами підлягають списанню кредитодавцем.
У судове засідання апеляційного суду сторони-учасник судового розгляду не з`явилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 24 квітня 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників: 
КП «ХТМ» отримало 19 грудня 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.36); 
ОСОБА_1 отримано 28 грудня 2024 року (том 2, а.с.38);
ОСОБА_2 отримала донька ОСОБА_1 28 грудня 2024 року (том 2, а.с.44);
ОСОБА_3 отримала дружина ОСОБА_1 28 грудня 2024 року (том 2, а.с.39);
ОСОБА_4 отримав син ОСОБА_1 28 грудня 2024 року (том 2, а.с.43). 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374 ЦПК України). 
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4).
КП «ХТМ» є постачальником послуг з теплопостачання в місті Харкові і надає послуги з опалення та підігріву води в будинку за вказаною адресою. 
Особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_1 відкрито на ім`я ОСОБА_1 , який на підстав договору купівлі-продажу від 01 грудня 2000 року є власником квартири за вказаною адресою (а.с. 98).
Відповідно до відомості про нарахування та оплату за послуги з централізованого опалення та гарячої води з урахуванням періоду платежу за відповідачами станом на час подання позову обліковувався борг за період з 1 лютого 2015 року по 31 травня 2021 року у розмірі 76 100,17 грн (а.с.5-6).
В подальшому внаслідок добровільного погашення заборгованості здійснено перерахунок та борг за адресою: АДРЕСА_1 становить: теплопостачання – 0 грн, інфляційні втрати – 4940,12 грн, 3 % річних – 1918,47 грн (а. с. 196- 197).
За змістом статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.
Стаття 543 ЦК України передбачає, що в разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсягу як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.
Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Пунктом 1 статті 7 вказаного Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
При цьому такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Частинами 1, 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
У відповідності до частини 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК України.
Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
Аналіз наведених вище положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц, провадження № 61-14819 св 20, від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц, провадження № 61-20523св19, від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17, провадження № 61-13603св19.
Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Відповідно до вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Встановивши, що відповідач отримував житлово-комунальні послуги, проте належним чином не виконував обов`язків щодо оплати наданих послуг, внаслідок чого у них утворилась заборгованість, яка ним своєчасно сплачена не була, а була погашена лише у 2024 році, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій, нарахований на підставі статті 625 ЦК України є обґрунтованими та підлягають задоволення.
Посилання ОСОБА_1 на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України як на підставу для звільнення відповідальності від сплати інфляційних втрат та 3% річних судова колегія не приймає до уваги, оскільки спірна заборгованість нарахована до 24 лютого 2022 року, а тому на неї не розповсюджуються вимоги вищезазначеного закону.
Також, відповідно до п 1, 13 Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 26 липня 2019 року № 169 власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до центрального опалення (далі – ЦО) та системи (мережі) постачання гарячої води (далі – ГВП), мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.
Після завершення робіт із відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП складається акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (додаток 3) - по одному примірнику для власника, представника виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представника виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, а також для іншого суб`єкта господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу.
Такий акт підписується присутніми під час відокремлення (відключення) власником квартири чи нежитлового приміщення і представником виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представником виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, а також іншим суб`єктом господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу.
Після підписання акта виконавець відповідної комунальної послуги повідомляє власника про перегляд умов або розірвання договору про надання послуги.
Не допускається примусове відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власників квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до ЦО та ГВП, у багатоквартирних будинках у разі відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП інших власників квартир та нежитлових приміщень.
Матеріали справи не містять відповідної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , від мережі централізованого теплопостачання, а також доказів ненадання їм послуг з постачання тепла за вказаною адресою.
Зважаючи, що послуги КП «ХТМ» були фактично надані ОСОБА_1 , останнім сплачується їх вартість, теплопостачання не припинено, судова колегія не вбачає підстав для анулювання особистого рахунок за № НОМЕР_1 , а тому висновки суду першої інстанції є обґрунтованими і в частині вирішення зустрічного позову.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2025 року.

Головуючий                                                                Ю.М. Мальований

Судді                 О.Ю. Тичкова        

В.Б. Яцина