ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

02 квітня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/6842/23
Головуючий у першій інстанції – Бездідько В. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/728/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                                   головуючого-судді: Онищенко О.І.
                                    суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.
                                    секретар: Шкарупа Ю.В.               
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: ОСОБА_2 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі об`єкта нерухомого майна (суддя Бездідько В.М.),  ухвалене об 11 год. 35 хв. у м. Прилуки, повний текст рішення складено 10 лютого 2025 року,
                                 В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив, з урахуванням уточнень, поділити нежитлове приміщення, магазин промислових товарів, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділивши позивачу в натурі в рахунок належної йому 1/2 частки, як цілий та окремий об`єкт нерухомого майна, який підлягає державній реєстрації, припинивши право спільної часткової власності на зазначене нежитлове приміщення, відповідно до другого варіанту поділу нежитлового приміщення магазину, визначеного згідно з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 13 грудня 2024 року №103/24-24, а саме приміщення магазину: 1-1 торговий зал площею 19,55 кв.м вартістю 214 677 грн, 1-2 санвузол площею 2,1 кв.м вартістю 25 960 грн, 1-3 кладова площею 4,0 кв.м вартістю 49 448 грн, всього по приміщенню магазину: 25,65 кв.м вартістю 317 085 грн; за отримання надлишку при поділі в натурі нежитлового приміщення, магазину промислових товарів, відповідно по 1/2 частки кожній із сторін стягнути з позивача на користь відповідача грошову компенсацію в розмірі 32 759 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору, витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 27 262,08 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 26 000 грн; шляхом проведення взаєморозрахунку стягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 21 714,08 грн. Позов мотивовано тим, що 30 вересня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було придбано у власність в рівних частках нежитлове приміщення – магазин промислових товарів за адресою: АДРЕСА_1 . Між співвласниками магазину виникли непорозуміння щодо користування ним, започаткована спільна підприємницька діяльність стала неможливою, а тому позивач бажає виділити в натурі свою частку нерухомого майна. Після отримання висновку судової будівельно-технічної експертизи позивач обрав другий варіант його поділу.
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 січня 2025 року позов задоволено частково; поділено нежитлове приміщення – магазин промислових товарів, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; виділено в натурі ОСОБА_1 у рахунок належної йому 1/2 частки приміщення магазину: 1/2ч 1-1 торговий зал, площа 20,35 кв.м, вартістю 251567,00 грн, як цілий та окремий об`єкт нерухомого майна, який підлягає державній реєстрації, припинивши право спільної часткової власності на зазначене нежитлове приміщення; виділено в натурі ОСОБА_2 у рахунок належної йому 1/2 частки приміщення магазину: 1/2ч 1-1 торговий зал, площа 19,55 кв.м, 1-2 санвузол, площа 2,1 кв.м, 1-3 кладова, площа 4,0 кв.м, всього площа 25,65 кв.м, вартістю 317085,00 грн, як цілий та окремий об`єкт нерухомого майна, який підлягає державній реєстрації, припинено право спільної часткової власності на зазначене нежитлове приміщення; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 32759,00 грн; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13631,04 грн у рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи; у решті вимог відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що відповідач тривалий час користується певними приміщеннями, здійснив їх облаштування відповідно до умов своєї підприємницької діяльності, уклав договори та отримує комунальні послуги, розмістив своїх найманих працівників та розраховував на тривале користування такими приміщеннями відповідно до попередньої домовленості з позивачем, отже суд вважав за необхідне обрати перший варіант поділу, запропонований експертом.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, а саме: поділити нежитлове приміщення – магазин промислових товарів, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши йому в натурі в рахунок належної 1/2 частки як цілий та окремий об`єкт нерухомого майна, який підлягає державній реєстрації, припинивши право спільної часткової власності, відповідно до другого варіанту поділу, визначеного згідно з  висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 13 грудня 2024 року. Апеляційна скарга мотивована тим, що доданий ОСОБА_2 договір про розподіл використання площі спільного приміщення від 05 жовтня 2023 року та план розподілу свідчать, що відповідач отримав у користування частину нежитлового приміщення, яке відповідає 1 варіанту розподілу. За доводами позивача, ОСОБА_2 не подавав до суду зустрічного позову про поділ об`єкта нерухомого майна і не ставив перед судом питання про виділ йому в рахунок належної 1/2 частки в натурі приміщення згідно з висновком експертизи, не сплачував жодних судових витрат та витрат на проведення експертизи, однак суд стягнув на користь ОСОБА_1 лише половину вартості за експертизу. Також вказує, що судом не стягнуто витрати за надання позивачу правової допомоги, яка підтверджена відповідними доказами, і не стягнуто витрати по сплаті судового збору.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу – без задоволення. Відповідач вказує, що суд обґрунтовано мотивував у судовому рішенні необхідність виділення йому саме таких приміщень, оскільки виділення іншої частини приміщення призведе до зупинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 . Відповідач посилається, що за таких підстав, коли в матеріалах справи є висновок про технічну можливість поділу нежитлового приміщення на два окремі об`єкти нерухомого майна з окремим входом, то суд правильно поділив спірне майно і виділив кожній стороні частину приміщення, яке може бути переобладнано в окремий об`єкт нерухомого майна, без подачі зустрічного позову і без сплати судового збору відповідачем. Звертає увагу, що позивач в апеляційній скарзі просить ухвалити нове рішення, яким не провести поділ нежитлового приміщення, а провести виділ частки, яка йому належить. Також ОСОБА_2 вважає, що суд правомірно не провів розподіл судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, оскільки ОСОБА_1 разом із першою заявою по суті спору не подав попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Відповідач вказує, що у відзиві на позов ним була допущена описка щодо обраного варіанту розподілу приміщення замість правильного 1 варіант зазначено 2 варіант. 
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає. 
По справі встановлено, що за договором купівлі-продажу від 30 вересня 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прийняли у власність, в рівних частках, по 1/2 частині кожний, магазин промислових товарів, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.6-7).
Згідно з договором про розподіл використання площі спільного приміщення по АДРЕСА_1 від 05 жовтня 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зробили розподіл використання спільного приміщення, яке їм належить в рівних частинах по 1/2 кожному, згідно плану використання приміщення, який додається в додатку цього договору; у використання ОСОБА_2 переходить площа, зазначена в плані під №1 та №3; у використання ОСОБА_1 переходить площа, зазначена в плані під №4; у спільному використанні залишається площа під №2 (кладова, санвузол, загальний прохід) (а.с.110, 110 зворот).
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №103/24-24 від 13 грудня 2024 року поділ нежитлового приміщення, магазину промислових товарів, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на рівні частини по 1/2 частині кожному із співвласників, можливий з відхиленням від вимог нормативних документів; можливі варіанти поділу в натурі нежитлового приміщення на окремі об`єкти, з урахуванням розміру часток сторін відповідно до правовстановлюючих документів, відображені в дослідницькій частині висновку та в Додатках 1, 2; відповідно до варіанту-1 за отримання надлишку при поділу в натурі нежитлового приміщення магазину в разі відповідного рішення суду, 2-й співвласник 1/2ч повинен сплатити 1-му співвласникові 1/2ч компенсацію в розмірі 32759,00 грн; відповідно до варіанту-2 за отримання надлишку при поділу в натурі нежитлового приміщення магазину в разі відповідного рішення суду, 1-й співвласник 1/2ч повинен сплатити 2-му співвласникові 1/2ч компенсацію в розмірі 32759,00 грн (а.с.66-85).
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).
Згідно з частинами першою - третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша-третя статті 364 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки із майна, що є у спільній частковій власності, правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам,  - тоді має місце не виділ, а поділ спільного майна. Тобто поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.
Тлумачення положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку про те, що поділ будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року в справі № 205/9065/15, від 27 травня 2020 року в справі № 173/1607/15, від 11 жовтня 2021 року в справі № 607/14338/19, від 16 січня 2025 року в справі № 278/2012/22.
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За матеріалами справи встановлено, що згідно з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи існує технічна можливість поділу нежитлового приміщення – магазину промислових товарів, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на рівні частини по 1/2 частині кожному із співвласників. При цьому експертом запропоновано два варіанти поділу. 
Позивач ОСОБА_1 визначився із варіантом поділу нежитлового приміщення і в уточненій позовній заяві просив виділити йому об`єкт нерухомого майна відповідно до другого варіанту поділу, визначеного висновком експерта.
Інший співвласник спірного нежитлового приміщення - ОСОБА_2 вимог щодо виділу своєї частки у праві власності не заявляв, про порушення свого права власності, у тому числі права на фактичне користування належним йому майном, не зазначав.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 вказував, що у спірному нежитловому приміщенні підприємницьку діяльність здійснює син позивача, оскільки позивач є військовослужбовцем і не має можливості здійснювати таку діяльність.  
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що саме ОСОБА_1 звертався до суду із позовом про поділ в натурі об`єкта нерухомого майна, вказував, що між співвласниками виникають непорозуміння щодо користування спільним майном, він заявляв клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи та здійснював її оплату, відповідач зустрічних позовних вимог не заявляв, у той час як за результатами розгляду справи також отримує в натурі свою частку нерухомого майна. Отже суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу позивача і скасувати оскаржуване рішення суду з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог і проведення реального поділу нежитлового приміщення – магазину промислових товарів, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно із запропонованим у висновку експерта за результатом судової будівельно-технічної експертизи від 13 грудня 2024 року №103/24-24  Варіантом 2, припинивши право спільної часткової власності на вказане нежитлове приміщення.
У зв`язку з тим, що відхилення від ідеальної частки першого співвласника складає по вартості на 32759,00 грн більше, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 належить стягнути грошову компенсацію за отримання надлишку при поділі у розмірі 32759,00 грн.
Доводи відзиву на апеляційну скаргу про те, що відповідач здійснює свою підприємницьку діяльність на іншій частині приміщення, ніж та, яку просить виділити позивач, та уклав договори надання комунальних послуг, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 не позбавлений можливості переукласти вказані договори та облаштувати виділену йому частину. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що саме в тій частині приміщення яку просив виділити йому ОСОБА_1 перебуває у фактичному користуванні відповідача. 
Твердження відповідача, що виділення йому іншої частини приміщення призведе до зупинення підприємницької діяльності, жодними доказами не підтверджено.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (ст.133 ЦПК України).
У позовній заяві ОСОБА_1 просив, зокрема стягнути на його користь з відповідача судові витрати по справі у розмірі 1073,60 грн. Також в уточненій позовній заяві він просив стягнути на його користь витрати: по сплаті судового збору, на проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 27262,08 грн, на правничу допомогу в розмірі 26000 грн.
Згідно з Актом виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги від 29 листопада 2023 року, складеного 06 січня 2025 року, адвокат Жайворонко І.В. надав, а ОСОБА_1 прийняв наступні послуги з професійної правничої допомоги: вивчення матеріалів та складання позову до суду – 5000 грн; вивчення відзиву відповідача та складання відповіді на відзив – 4000 грн; складання клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи – 2000 грн; участь у підготовчих судових засіданнях – 6000 грн; ознайомлення з висновком судової будівельно-технічної експертизи та складання уточненої позовної заяви з урахуванням висновку експерта – 5000 грн; участь у суді при розгляд справи по суті – 4000 грн; загальна вартість наданих послуг становить 26 000 грн (а.с.99).
У додатковому відзиві на уточнену позовну заяву ОСОБА_2 заперечував щодо стягнення витрат на правничу допомогу, вважаючи заявлену суму завищеною, зважаючи на незначну складність справи, реально витрачений адвокатом час та неспіврозмірність у порівнянні із встановленими цінами адвокатських послуг на аналогічні послуги.
Колегія суддів вважає слушними доводи відповідача, що сума заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу є завищеною, а тому, взявши до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, оцінивши співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, виходячи із засад розумності та справедливості, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.
У відповідності до вимог ч.ч.1, 2, 13 ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог та апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп. за розгляд справи судом першої інстанції, 27262 грн 08 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи, а також 2448 грн 09 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.
Чинним законодавством не передбачено можливість здійснення взаєморозрахунку при стягненні коштів за отримання надлишку при поділі в натурі нерухомого майна та розподілі судових витрат, а тому такі вимоги позивача не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                    У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 січня 2025 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі об`єкта нерухомого майна задовольнити.
Провести реальний поділ нежитлового приміщення – магазину промислових товарів, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно із запропонованим у висновку експерта за результатом судової будівельно-технічної експертизи від 13 грудня 2024 року №103/24-24  Варіантом 2, а саме: 
- Виділити ОСОБА_1 в натурі у власність у рахунок належної йому 1/2 частки приміщення магазину: 1-1 торговий зал, площа 19,55 кв.м, 1-2 санвузол, площа 2,1 кв.м, 1-3 кладова, площа 4,0 кв.м, а всього площею 25,65 кв.м, вартістю 317085,00 грн;
- Виділити ОСОБА_2 в натурі у власність у рахунок належної йому 1/2 частки приміщення магазину: 1-1 торговий зал, площа 20,35 кв.м, вартістю 251567,00 грн.
Припинити право спільної часткової власності на  нежитлове приміщення розташоване за адресою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за отримання надлишку при поділі у розмірі 32759,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1   судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп. за розгляд справи судом першої інстанції, 27262 грн 08 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи, витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 10000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2448 грн 09 коп. за апеляційний розгляд справи.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 7 квітня 2025 року.

Головуючий:                                                             Судді: