ПОСТАНОВА                                                     
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                 
 
12 березня 2025 року
м. Київ
 
справа № 760/20240/17
провадження № 61-14196св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Буд», товариство з обмеженою відповідальністю «Скайбудвектор»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Яворського М. А.,
Короткий зміст позовних вимог
1.            У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Буд» (ТОВ «Житло-Буд»), товариство з обмеженою відповідальністю «Скайбудвектор» (далі - ТОВ «Скайбудвектор»), про поділ спільного майна подружжя.
2.            Ураховуючи уточнені позовні вимоги позивач просив суд здійснити поділ майна наступним чином:
визнати автомобіль марки PORSCHE CAYENNE S, колір Бежевий, тип універсал, серійний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , видане УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 21 червня 2007 року на ім`я ОСОБА_4 спільним майном подружжя;
визнати автомобіль марки MERCEDES BENZ G-500, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_5 , видане ВРЕР-5 УДАІ в м. Києві 22 січня 2011 року на ім`я ОСОБА_4 спільним майном подружжя;
грошові кошти, отримані ОСОБА_5 за продаж обох автомобілів, з урахуванням їх дійсної вартості на час розгляду справи, встановленої за допомогою Інтернет ресурсів, визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя;
стягнути з ОСОБА_5 компенсацію у вигляді 1/2 частки вартості спірних автомобілів у загальному розмірі 687 500 грн на користь ОСОБА_1 ;
визнати майнові права на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 (квартиру АДРЕСА_2 ), що були придбані згідно договору про уступку права вимоги, укладеного 21 березня 2007 року між ОСОБА_6 , ТОВ «Житло-Буд» та ОСОБА_4 спільним майном подружжя з урахуванням сплачених (інвестованих) грошових коштів подружжя на загальну суму 2 061 612 грн;
стягнути з ОСОБА_5 компенсацію у вигляді 1/2 частки вартості придбаних майнових прав за вищевказаним договором у загальному розмірі 1 030 806 грн на користь ОСОБА_1 ;
визнати право власності (майнові права) на 1/2 частки боргових зобов`язань, які виникли з договору позики, укладеного 02 квітня 2010 року між ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_7 (позичальник), посвідченого приватним нотаріусом КМНО Куликовською Т. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1298 за ОСОБА_1 ;
стягнути з ОСОБА_5 компенсацію у вигляді 1/2 частки вартості боргових зобов`язань, які виникли за вищевказаним договором у загальному розмірі 132 743,75 грн на користь ОСОБА_1 ;
визнати право вимоги позивача до відповідача майна та коштів з урахуванням вартості частки, що була придбана за рахунок спільних грошових коштів подружжя у ТОВ «ЕС КІ МО», у розмірі 2 520 000 грн;
стягнути з ОСОБА_5 компенсацію вартості 1/2 частки від вартості частки, що була придбана за рахунок спільних грошових коштів подружжя у ТОВ «ЕС КІ МО», у розмірі 1 226 000 грн на користь ОСОБА_1 ;
визнати право вимоги позивача до відповідача майна та коштів з урахуванням вартості частки, що була придбана за рахунок спільних грошових коштів подружжя у ТОВ «ІРИНИНСЬКЕ», у розмірі 50 000 грн;
стягнути з ОСОБА_5 компенсацію у вигляді 1/2 частки від вартості частки, що була придбана за рахунок спільних грошових коштів подружжя у ТОВ «ІРИНИНСЬКЕ», у розмірі 25 000 грн на користь ОСОБА_1 ;
визнати право вимоги позивача до відповідача майна та коштів з урахуванням вартості частки що була придбана за рахунок спільних грошових коштів подружжя у ТОВ «ПОЛІТРЕЙД», у розмірі 98 910 грн;
стягнути з ОСОБА_5 компенсацію у вигляді 1/2 частки від вартості частки, що була придбана за рахунок спільних грошових коштів подружжя у ТОВ «ПОЛІТРЕЙД», у розмірі 49 455 грн на користь ОСОБА_1 ;
іншу (другу) 1/2 частину майна та грошових коштів, які є спільним майном подружжя, залишити відповідачу.
3.            Позов обґрунтовано тим, що 29 грудня 2006 року між сторонами укладено шлюб, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2012 року по справі № 02/2о-152/2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року.
4.            В період шлюбу за спільні сімейні кошти сторонами було придбане наступне майно:
автомобіль марки PORSCHE CAYENNE S, колір Бежевий, тип універсал, серійний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 21 червня 2007 року на ім`я ОСОБА_4 ;
автомобіль марки MERCEDES BENZ G-500, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_5 , виданого ВРЕР-5 УДАІ в м. Києві 22 січня 2011 року на ім`я ОСОБА_4 ;
майнові права на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 (квартиру АДРЕСА_2 ), що були придбані згідно договору про уступку права вимоги, укладеного 21 березня 2007 року між ОСОБА_6 , ТОВ «Житло-Буд» та ОСОБА_4 . Станом на 21 березня 2007 року за договором № 7 від 08 грудня 2005 року ОСОБА_6 було сплачено грошових коштів на загальну суму 2 061 612 грн, які їй було позивачем компенсовано під час оформлення договору про уступку права вимоги, у повному обсязі за рахунок спільних сімейних коштів;
боргові зобов`язання, які виникли з договору позики, укладеного 02 квітня 2010 року між ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_7 (позичальник), посвідченого приватним нотаріусом КМНО Куликовською Т. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1298. Згідно даного договору позикодавцем передані позичальнику грошові кошти в сумі 265 487,50 грн, які були надані у позику також за рахунок спільних сімейних коштів;
100 % корпоративних прав ТОВ «ЕС КІ МО», статутний капітал якого становить 2 520 000 грн, де 100 % частки у товаристві придбано під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя;
50 % корпоративних прав ТОВ «ІРИНИНСЬКЕ», статутний капітал якого становить 100 000 грн, де 50 % частки у товаристві придбано під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя;
98,91% корпоративних прав ТОВ «ПОЛІТРЕЙД», статутний капітал товариства становить 100 000 грн, де 98,91 % частки у товаристві придбано під час шлюбу за рахунок спільних сімейних коштів подружжя.
5.            Позивач зазначав, що орієнтовна вартість всього майна складає загальну суму 7 558 007,50 грн.
6.            В ході розгляду справи позивач дізнався, що після фактичного припинення шлюбних відносин відповідачка у період 2012-2018 роки незаконно відчужила спільне майно подружжя. Даний факт також був підтверджений самою відповідачкою у наданому до суду відзиві. При цьому частина майна, а саме майнові права на квартиру, було відчужено навіть після відкриття провадження у даній справі. За викладених обставин, у зв`язку з неможливістю поділу відчуженого майна, позивач набув право на компенсацію його вартості.
7.            Щодо майнових прав на 1/2 частину коштів від вартості автомобілів вважає, що відповідач у наданому до суду відзиві повністю визнала як придбання під час шлюбу автомобілів, так і їх відчуження у власних інтересах, без відома та згоди на це позивача.
8.             ОСОБА_1 вважає, що оскільки відповідач приховує дійсну вартість автомобілів, встановлену на час їх відчуження, а Регіональний сервісний центр в м. Києві МВС України не надав таку інформацію у зв`язку з її знищенням, необхідно виходити з дійсної вартості автомобілів на час розгляду справи. 
9.            Так, за інформацією з мережі Інтернет середня вартість автомобіля PORSCHE CAYENNE, 2007 року випуску, становить близько 20 000 доларів США, що еквівалентно 500 000 грн, середня вартість автомобіля MERCEDES BENZ            G-500, 2002 року випуску, становить близько 35 000 доларів США, що еквівалентно 875 000 грн.
10.         На думку позивача, компенсація 1/2 частки від вартості відчужених автомобілів складає 250 000 грн та 437 500 грн відповідно.
11.         Щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , які, на думку позивача, були незаконно відчужені відповідачем 02 квітня 2018 року за договором про відступлення прав вимоги, укладеного між ОСОБА_2 , ТОВ «Житло-Буд» та ОСОБА_8 , посилається на те, що станом на 21 березня 2007 року за договором № 7 від 08 грудня 2005 року ОСОБА_6 було сплачено грошових коштів на загальну суму 2 061 612 грн, які їй було позивачем компенсовано у повному обсязі за рахунок спільних сімейних коштів під час оформлення договору про уступку права вимоги.
12.         Вважав, що компенсація позивачу 1/2 частки від суми інвестованих коштів подружжя у вищевказану квартиру та придбання майнових прав на неї складає 1 030 806 грн.
13.         Щодо майнових прав на 1/2 частки від боргових зобов`язань, які виникли з договору позики, укладеного 02 квітня 2010 року між ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_7 (позичальник), вважає, що компенсація 1/2 частки від суми наданих у позику коштів складає 132 743,75 грн.
14.         Щодо компенсації 1/2 частки від суми, внесеної до статутного фонду ТОВ «ЕС КІ МО», ТОВ «ІРИНИНСЬКЕ» та ТОВ «ПОЛІТРЕЙД», зазначає, що з витребуваних судом реєстраційних документів досить складно, а в деяких випадках взагалі вже не можливо встановити повний обсяг отриманих відповідачем доходів за певний період часу починаючи з червня 2011 року. У зв`язку з цим вважає, що обов`язково необхідно при поділі спільного майна подружжя та визначенні загальної суми компенсації, враховувати 1/2 частки від внесеної за рахунок спільних коштів подружжя частки до статутних фондів товариств, а саме:
компенсація позивачу 1/2 частки від суми, внесеної до статутного фонду ТОВ «ЕС КІ МО», де 100 % частки у розмірі 2 520 000 грн придбано під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя складає 1 226 000 грн.
компенсація позивачу 1/2 частки від суми, внесеної до статутного фонду ТОВ «ІРИНИНСЬКЕ», де 50 % частки у розмірі 50 000 грн придбано під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя складає 25 000 грн.
компенсація позивачу 1/2 частки від суми внесеної до статутного фонду ТОВ «ПОЛІТРЕЙД», де 98,91% частки у розмірі 98 910 грн придбано під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя складає 49 455 грн.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
15.         Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року у складі судді Кушнір С. І. позов задоволено частково.
16.         В порядку поділу спільного майна подружжя стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки PORSCHE CAYENNE S (номер кузова НОМЕР_1 , 2007 року випуску) у розмірі 250 000 грн, компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки MERCEDES BENZ G-500 (2002 року випуску, номер шасі НОМЕР_6 ) у розмірі 437 500 грн.
17.         В порядку поділу спільного майна подружжя стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частини коштів, внесених відповідачкою до статутного капіталу ТОВ «ЕС КІ МО» у розмірі 500 грн, до статутного капіталу ТОВ «ІРИНИНСЬКЕ» у розмірі 25 000 грн, до статутного капіталу ТОВ «ПОЛІТРЕЙД`у розмірі 40 750 грн.
18.         В іншій частині відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.
19.         Вирішуючи питання щодо стягнення компенсації вартості 1/2 частини автомобілів, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідачка розпорядилась вказаним майном на власний розсуд без письмової згоди позивача, не спростувала презумпцію спільності майна подружжя, наявні підстави для задоволення позовних вимог у вказаній частині.
20.         Стягуючи на користь позивача 1/2 частину вартості внесеного відповідачкою майна до статутного капіталу ТОВ «ПОЛІТРЕЙД», суд виходив із того, що остання 11 грудня 2006 року, тобто до укладення шлюбу з позивачем 29 грудня 2006 року, внаслідок погодження заяви ОСОБА_1 про вихід із складу учасників товариства, з відступлення свої частки у статутному капіталі на користь ОСОБА_9 , набула право в статутному капіталі товариства вартістю 17 408,50 грн. Разом із тим, згідно нової редакції статуту товариства від 15 січня 2010 року, тобто в період перебування сторін у шлюбі, статутний капітал товариства становить 100 000 грн, з яких ОСОБА_4 володіє часткою у розмірі 98 905,50 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач набув право грошової вимоги щодо стягнення половини внесених до статутного капіталу коштів у розмірі 81 500 грн, що становить 40 750 грн.
21.         Також під час перебування у шлюбі ОСОБА_4 здійснили вклад у ТОВ «ІРИНИНСЬКЕ» у розмірі 50 000 грн, тому половина вартості внесеного відповідачкою майна підлягає компенсації позивачу в порядку поділу майна подружжя, а саме 25 000 грн.
22.         Враховуючи те, що ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі згідно договорів відступлення (купівлі-продажу) від 23 грудня 2008 року та 24 грудня 2008 року набула 50 % статуного капіталу ТОВ «ЕС КІ МО» вартістю 1 000 грн, тому на користь позивача підлягає стягненню 500 грн в порядку поділу спільного майна подружжя.
Разом із тим, 12 червня 2007 року позивач відчужив на користь відповідачки свою частку у статутному капіталі вказаного товариства у розмірі 50 % номінальною вартістю 1 260 000 грн. Пунктом 2.6 договору передбачено, що позивач втратив будь-які права як на саму частку, так і на корпоративні права, що випливають та обумовлюються такою часткою. Враховуючи вказані обставин, суд дійшов висновку, що вказані майнові права не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, з урахуванням згоди позивача щодо втрати будь-яких прав як на суму частку, так і на корпоративні права, тому відсутні підстави для її поділу між колишнім подружжям.
23.         Відмовляючи у задоволенні вимоги щодо боргових зобов`язань, які виникли з договору позики, укладеного 02 квітня 2010 року між ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_7 (позичальник), суд виходив із того, що ОСОБА_7 виконав зобов`язання під час перебування сторін у шлюбі й, відповідно, відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення 1/2 частки боргових зобов`язань.
24.         Вирішуючи питання щодо майнових прав на квартиру та машиномісця, суд дійшов висновку, що оскільки грошові кошти на придбання майнових прав витрачено під час перебування сторін у шлюбі, майнові права передано третім особам у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань, а право власності на майно ніким із подружжя не набуто, підстави для задоволення вказаної вимоги також відсутні.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
25.         Постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 11 жовтня 2024 року про виправлення арифметичної помилки, апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.
26.         Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості частини коштів, внесених відповідачкою до статутного капіталу ТОВ «ЕС КІ МО» в розмірі 500 грн, у частині відмови в позові, а також в частині стягнення судового збору, скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.
27.         В порядку поділу спільного майна подружжя стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію у вигляді 1/2 частки вартості придбаних майнових прав на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_3 , квартиру АДРЕСА_4 , що були придбані згідно договору про уступку права вимоги, укладеного 21 березня 2007 року між ОСОБА_6 , ТОВ «Житло-Буд» та ОСОБА_4 , в розмірі 1 030 806 грн.
28.         В порядку поділу спільного майна подружжя стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину вартості частки члена подружжя в статутному капіталі ТОВ «ЕС КІ МО» в розмірі 1 260 000 грн, компенсацію у вигляді 1/2 частки вартості боргових зобов`язань в розмірі 
132 743,75 грн, які виникли з договору позики, укладеного 02 квітня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .
29.         В іншій частині позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.
30.         В іншій частині рішення Солом`янського районного суду міста Києва від  28 лютого 2023 року залишено без змін.
31.         Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, не погодився із висновками суду першої інстанції про те, що оскільки позивач під час перебування сторін у шлюбі відчужив свою частку в статутному капіталі ТОВ «ЕС КІ МО» у розмірі 50 % дружині номінальною вартістю 1 260 000 грн, тобто відповідачу у справі, то вказані майнові права не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя в розумінні статті 61 СК України, з урахуванням пункту 2.6 договору відступлення.
Так, місцевим судом залишено поза увагою те, що 12 червня 2007 року сторони уклали не договір про поділ майна подружжя, а договір купівлі-продажу, який було укладено ними як продавцем та покупцем, без визначення їх спорідненості як чоловіка та дружини, і незважаючи на пункт 2.6 договору, за яким позивач втратив право на частку та корпоративні права на неї, дане майно придбано ОСОБА_4 в період шлюбу, а відтак відноситься до спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу в загальному порядку.
ОСОБА_1 відчужив свою частку саме як власник такої частки, що належала йому особисто, а не як чоловік. Факт належності вказаної частки на праві особистої приватної власності встановлено судом та підтверджується редакцією статуту товариства від 08 червня 2006 року, зареєстрованого 06  липня 2006 року.
При цьому 23 грудня 2008 року протоколом № 10 загальних зборів учасників товариства, зокрема, затверджено продаж часток у статутному капіталі ОСОБА_4 ; затверджено новий склад учасників товариства, а саме ОСОБА_4 володіє часткою у розмірі 2 520 000 грн, що складає 100 % у статутному капіталі товариства.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивачки половини вартості члена подружжя у статутному капіталі товариства у розмірі 1 260 000 грн є обґрунтованими.
32.         Вирішуючи питання щодо стягнення 1/2 частки боргових зобов`язань, апеляційний суд виходив із того, що умовами договору визначено, що після повернення позики позикодавцем має бути видано позичальнику власноручну розписку про одержання грошей, і без неї борг не може вважатися повернутим. Разом із тим, боргової розписки до нотаріально посвідчено заяви ОСОБА_7 від 02 жовтня 2018 року не долучено, і місцем судом така розписки не досліджувалась.
При цьому заява від 02 жовтня 2018 року, надана ОСОБА_7 , складена через тривалий період часу після оголошення в ній часу виконання зобов`язання та майже через рік після звернення позивача до суду із вказаним позовом.
33.         Також апеляційний суд вважав помилковими та передчасними висновки місцевого суду щодо відсутності підстав для стягнення компенсації у вигляді 1/2 частки вартості майнових прав у розмірі 1 030 806 грн, оскільки судом не враховано, що відповідачка, укладаючи безвідплатний договір про уступку права вимоги 02 квітня 2018 року з ТОВ «Житло-Буд» та ОСОБА_8 , фактично розпорядилась на свій розсуд без згоди позивача сплаченими за договором № 7 від 08 грудня 2005 року коштами у розмірі 2 061 612 грн, які є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки були внесені під час перебування сторін у шлюбі.
34.         Залишаючи без змін рішення місцевого суду в іншій частині, апеляційний суд виходив із того, що таке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
35.         У жовтні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2   - ОСОБА_3 .
36.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
37.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
38.         У касаційній скарзі представник ОСОБА_2   - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
39.         Підставою касаційного оскарження заявниця зазначає застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 23 січня 2024 року в справі № 523/14489/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
40.         Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не було досліджено обставини джерела набуття часток у статутному капіталі як ТОВ «ЕС КІ МО», так і ТОВ «ПОЛІТРЕЙД», у зв`язку із чим неможливим є факт набуття часткою ТОВ «ЕС КІ МО» в розмірі 50 % номінальною вартістю 1 260 000 грн титулу спільного сумісного майна.
41.         Судом було встановлено факт належності позивачу на праві особистої приватної власності частки у статутному капіталі ТОВ «ЕС КІ МО» у розмірі 50 % номінальною вартістю 1 260 000 грн. Факт набуття вказаної частки позивачем до шлюбу встановлено на підставі наявних у матеріалах справи доказах та не заперечувалось відповідачем.
42.         Проте, судом не враховано, що в договорі відступлення частки в статутному капіталі вказаного товариства від 12 червня 2007 року міститься стаття 3 «Вартість частки і порядок розрахунків сторін». У вказаній статті міститься договірна ціна - вартість частки, що відступається за взаємною згодою сторін, становить 1 260 000 грн, що складає 249 504,95 доларів США. Сторони обумовили, що набувач сплатить вартість частки протягом року з моменту підписання цього договору, але не пізніше 12 червня 2008 року.
43.         Судом апеляційної інстанції було прийнято рішення без встановлення факту проведення розрахунку за придбання відповідачем вказаної частки. Не встановлення та не дослідження судом факту розрахунку між позивачем та відповідачем «протягом року, але не пізніше 12 червня 2008 року», що свідчить про неможливість встановлення джерела набуття вказаної частки, і, відповідно, неможливість надання вказаному майну титулу спільного сумісного. Оскільки у випадку, якщо даного розрахунку не відбувалось, то будь-яких спільних сімейних коштів на придбання даного майна витрачено не було. 
44.         У зв`язку із невстановленням судом вказаних обставин, недоведеністю їх сторонами, питання про стягнення компенсації не може бути вирішено.
45.         Щодо інших 50 % частки товариства, то вони станом на 06 липня 2006 року належали іншим засновником: ОСОБА_10 (25 %, що дорівнює 630 000 грн), ТОВ «Ларенс» (25 %, що дорівнює 630 000 грн) та були саме ними внесені грошовими коштами до статутного капіталу товариства, що підтверджується матеріалами справи. 
46.         В подальшому ці частки було подрібнено та 12 червня 2007 року відчужено іншим компаніям, власником яких стала відповідачка 23 та 24 грудня 2008 року за відплатними договорами, тобто набуття відповідачкою частки у статутному капіталі у розмірі 50 % відбулося за 1 000 грн.
47.         Переглядаючи справу, апеляційний суд не врахував, що: не було здійснено жодного внеску до статутного капіталу товариства, оскільки частка, що складалась із п`яти різних часток, була придбана за договорами відступлення; не було здійснено жодного внеску в статутний капітал товариства за рахунок спільних сумісних коштів; в даному випадку розмір частки не має значення, оскільки на придбання вказаної частки було витрачено конкретні кошти, що є спільним сумісним майном, та витрачені на придбання відповідних часток.
48.         Отже, у даному випадку важливим є факт набуття відповідачкою частки у статутному капіталі товариства у загальному розмірі 50 % саме за спільні сумісні кошти подружжя у розмірі 1 000 грн.
49.         Вирішуючи питання щодо розпорядження майновими правами на квартиру та машиномісця апеляційний суд не врахував, що саме на позивача покладено обов`язок доводити, що майнові прав, які вибуло з власності відповідачки за безвідплатним договором, внаслідок неналежного виконання зобов`язань, які, в тому числі, є спільними, вибули без його згоди, а угода укладена не в інтересах сім`ї.
50.         Договір, на підставі якого вибули майнові права, був безоплатний, а отже відповідачка не отримала жодних грошових коштів за його підписання; договір був укладений внаслідок неналежного виконання зобов`язань як відповідачем, так і позивачем, адже вказані зобов`язання є спільними. Отже, стягнення - покладення на відповідача надмірного тягаря сплати позивачу коштів, є неправомірним.
51.         Апеляційний суд також не дослідив, що договір уступки прав вимоги було укладено 02 квітня 2018 року. 
52.         При цьому 28 лютого 2018 року за півтора місяці до дати укладення договору уступки права вимоги між ТОВ «Житло-Буд» та ТОВ «Скайбудвектор» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого продавець передав, а покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_5 .
53.         Відчужуване майно належало продавцю на підставі свідоцтва про право  власності, виданого 02 грудня 2009 року.
54.         Заявник посилається на те, що майнових прав не існує з 02 грудня 2009 року, адже вони були трансформовані з майнових прав в об`єкт нерухомого майна. При цьому, ані позивач, ані відповідач не вчиняли дій щодо набуття права власності на вказане майно навіть перебуваючи у шлюбі. 
55.         Отже, оскільки майнових прав не існує, то і розпоряджатись ними відповідачка не могла.
56.         Таким чином, договір відступлення права вимоги від 02 квітня 2018 року, укладений між ТОВ «Житло Буд», ОСОБА_8 та ОСОБА_2 про передачу майнових прав на об`єкт нерухомості в силу статей 203, 215, 656 ЦК України, є нікчемним.
57.         Також посилається на те, що судом належним чином не враховано, що матеріали справи містять докази порушення майнових прав позивача щонайменше з вересня 2012 року, тому мав застосувати строки позовної давності.
58.         Заявник вказує, що висновки апеляційного суду щодо наявності підстав для стягнення коштів за боргове зобов`язання, є помилковими. 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
59.         У грудні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_2   - ОСОБА_3 від ОСОБА_1 , у якому вказано, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
60.         29 грудня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб (а. с. 10, т. 1), розірваний рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2012 року, яким встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім`єю та за різними адресами з червня 2011 року (а. с. 11, т. 1).
61.         Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2014 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2012 року про розірвання шлюбу залишено без змін (а. с. 12, т. 1).
62.         05 травня 2017 року ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_4 », про що Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві видано свідоцтво НОМЕР_7 (а. с. 40, т. 1).
63.         01 грудня 2006 року ОСОБА_9 як продавець та ОСОБА_12 як покупець уклали договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого відповідач передала у власність покупця квартиру АДРЕСА_6 , продаж вчинено за 52 134,04 грн (а. с. 127 - 128, т. 1).
64.         Згідно листа Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України від 24 жовтня 2018 року, в зв`язку зі спливом терміну зберігання документів, що стали підставою для реєстрації (перереєстрації) та зняття з обліку транспортних засобів, надання належним чином завірених копій документів, що стали підставою для перереєстрації 05 жовтня 2013 року автомобіля MERCEDES BENZ G 500 та 15 грудня 2012 року автомобіля PORSCHE CAYENNE, які належали ОСОБА_4 , не виявляється можливим (а. с. 239, т. 1).
65.         Згідно витягу з ЄДРПОУ щодо ТОВ «ЕС КІ МО» за 2015 рік засновником товариства є ОСОБА_12 , розмір внеску до статутного фонду 2 520 000 грн, розмір статутного капіталу - 2 520 000 грн, дата закінчення формування 06 квітня 2007 року, дата реєстрації юридичної особи 06 квітня 2006 року (а. с. 18, т. 1).
66.         Згідно з витягом з ЄДРПОУ щодо ТОВ «ІРИНИНСЬКЕ» за 2015 рік серед засновників товариства зазначено ОСОБА_4 , розмір внеску до статутного фонду 50 000 грн, розмір статутного капіталу та дата закінчення його формування - 100 000 грн, 12 січня 2011 року (а. с. 22, т. 1).
67.         Згідно витягу з ЄДРПОУ щодо ТОВ «ПОЛІТРЕЙД» за 2015 рік серед засновників товариства зазначено ОСОБА_4 , розмір внеску до статутного фонду 98 908,50 грн, розмір статутного капіталу 100 000 грн (а. с. 25, т. 1).
68.         12 червня 2007 року ОСОБА_4 (сторона 1) та ОСОБА_1 (сторона 2) уклали договір відступлення (купівлі-продажу) частки в статутному капіталі ТОВ «ЕС КІ МО», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рижою О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 584, за умовами якого сторона 1 зобов`язується відступити (продати) стороні 2 свою частку в розмірі 50 % номінальною вартістю 1 260 000 грн в статутному капіталі ТОВ «ЕС КІ МО», а сторона 2 зобов`язується прийняти зазначену вище частку і зобов`язується сплатити за неї обумовлені грошові кошти. Розмір статутного капіталу товариства становить 2 520 000 грн. Згідно пункту 2.2 договору право власності на частку переходить до сторони 2 після нотаріального посвідчення цього договору і державної реєстрації необхідних змін (нової редакції) до статуту товариства відповідно до приписів норм чинного законодавства України. Згідно пункту 2.6 договору сторони цього договору розуміють, що після державної реєстрацїі змін (нової редакції) в установчих документах товариства відповідно до приписів положень цього договору, сторона 1 втрачає будь-які права, як на саму частку, так і на корпоративні права, що випливають та обумовлюються такою часткою. Згідно п. 3.1 договору, договірна ціна - вартість частки, що відступається за цим договором, за взаємною згодою сторін становить 1 260 000 грн. (а. с. 121-126, т. 1; 141-146, т. 2).
69.         Протоколом № 12-06/07 загальних зборів учасників ТОВ «ЕС КІ МО» від 12  червня 2007 року прийнято ОСОБА_4 до складу учасників товариства, ОСОБА_1 виведено зі складу учасників товариства (а. с. 112-113, т. 2).
70.         Протоколом № 10 засідання загальних зборів учасників ТОВ «ЕС КІ МО» від 23 грудня 2008 року затверджено продаж часток в статутному капіталі товариства учасників, виключено вказаних учасників зі складу учасників товариства та затверджено новий склад учасників товариства, згідно якого ОСОБА_4 володіє часткою в розмірі 2 520 000 грн, що складає 100 % в статутному капіталі товариства (а. с. 48, т. 2). До протоколу додані копії договорів відступлення (купівлі-продажу) часток в статутному капіталі ТОВ «ЕС КІ МО», укладених ОСОБА_4 , згідно умов яких ОСОБА_4 придбано частки в загальному обсязі 50 % в статутному капіталі товариства, договірна вартість відчужених часток в загальному розмірі становить 1 000 грн (а. с. 49 - 58, т. 2).
71.         15 квітня 2009 року проведено державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ «ЕС КІ МО», нову редакцію статуту товариства затверджено загальними зборами учасників від 10 квітня 2009 року. Згідно розділу І «Загальні положення» учасником товариства є ОСОБА_4 , статутний капітал товариства складає 2 520 000 грн, частка ОСОБА_4 становить 100 % від загального розміру статутного капіталу, що дорівнює та складає 2 520 000 грн (а. с. 26, т. 2).
72.         Протоколом № 15/10/12 загальних зборів учасників ТОВ «ЕС КІ МО» від 19 жовтня 2012 року прийнято до складу учасників товариства ОСОБА_12 , задоволено заяву про вихід та виведено зі складу учасників товариства ОСОБА_4 , частку учасника, що вибула, передано ОСОБА_12 (а. с. 10, т. 3).
73.         Протоколом № 35/01-17 загальних зборів учасників ТОВ «ЕС КІ МО» від 25  січня 2017 року змінено склад учасників товариства на підставі договору купівлі-продажу 100 % частки в статутному капіталі товариства на користь ОСОБА_13 (а. с. 78, т. 3).
74.         Протоколом № 8 загальних зборів учасників ТОВ «ПОЛІТРЕЙД» від 11  грудня 2006 року затверджено вихід зі складу учасників товариства ОСОБА_1 , який передав свою частку в статутному фонді ОСОБА_9 та прийнято ОСОБА_9 до складу учасників товариства, перерозподілено частки в статутному капіталі, зокрема, частка ОСОБА_9 - 94,10 % статутного капіталу, що відповідає 17 408,50 грн (а. с. 113-114, т. 3).
75.         Протоколом № 1 загальних зборів учасників ТОВ «ПОЛІТРЕЙД» від 11  жовтня 2008 року затверджено розподіл часток учасників в статутному капіталі товариства, згідно яких частка ОСОБА_4 становить 74,45 % статутного капіталу, що відповідає 148 908,50 грн (а. с. 154, т. 3).
76.         Протоколом № 2 загальних зборів учасників ТОВ «ПОЛІТРЕЙД» від 15  жовтня 2008 року затверджено реорганізацію ТОВ «ПОЛІТРЕЙД» шляхом виділення з нього ТОВ «ІРИНИНСЬКЕ» (а. с. 190, т. 3).
77.         Згідно розподільчого балансу, затвердженого загальними зборами учасників ТОВ «ПОЛІТРЕЙД», протокол № 3 від 12 січня 2010 року, розмір частки учасника ОСОБА_4 у статутному капіталі ТОВ «ПОЛІТРЕЙД» станом на 01 січня 2010 року - 148 908,50 грн, розмір частки учасника після виділення - у ТОВ «ПОЛІТРЕЙД» 98 908,50 грн, у ТОВ «ІРИНИНСЬКЕ» - 50 000 грн (а. с. 193, т. 3).
78.         Згідно нової редакції статуту ТОВ «ПОЛІТРЕЙД», затвердженої загальними зборами учасників від 12 січня 2010 року, протокол № 3, ОСОБА_4 володіє часткою в статутному капіталі вартістю 98 908,50 грн, що становить 98,9085 % статутного капіталу товариства (а. с. 199, т. 3).
79.         Судом також встановлено, що за умовами договорів № 7 та № 14 про передачу майнових прав на об`єкт нерухомості, що знаходяться за адресою АДРЕСА_7 , укладених ОСОБА_6 з ТОВ «Житло-Буд» 08  грудня 2005 року, за цим договором ТОВ «Житло-Буд» організує будівництво об`єкта будівництва та передає ОСОБА_6 майнові права на об`єкт нерухомості, а ОСОБА_6 оплачує цей об`єкт нерухомості на умовах цього договору. Об`єкт нерухомості має наступні характеристики: квартира б/н, поверх 4, загальна площа 135 кв. м, блок № 8, та машиномісце. Згідно п. 3.1.2 договорів ТОВ «Житло-Буд» має право розірвати цей договір в односторонньому порядку у зв`язку з неможливістю його виконання другою стороною, у випадку, якщо термін заборгованості перевищує 1 банківський день для п.п. 2.3.1 цього договору і десять банківських днів для п.п. 2.3.2 - 2.3.5 цього договору (а. с. 12-14, т. 4).
80.         За умовами додаткової угоди № 1 до договорів № 7 та № 14 про передачу майнових прав на об`єкт нерухомості, що знаходяться за адресою АДРЕСА_7 , у зв`язку з коригуванням проектної документації та планування квартир, передбачених договором № 7 та договором № 14 від 08 грудня 2005 року, вказані квартири об`єднуються в одну квартиру загальною площею 270 кв. м. Враховуючи положення пункту 2 цієї угоди сторони вирішили припинити дію договору № 14, а пункти договору № 7 від 08 грудня 2005 року викласти в іншій редакції, згідно яких об`єкт нерухомості має наступні характеристики: квартира АДРЕСА_8 , та два машиномісця. Загальна вартість об`єкта нерухомості на момент укладення цього договору становить 3 436 020 грн. Кошти в розмірі 1 030 806 грн перераховані ОСОБА_6 згідно договору № 14 від 08 грудня 2005 року, зараховуються на виконання зобов`язань по договору № 7 від 08  грудня 2005 року (а. с. 17-18, т. 4).
81.         Розпорядженням Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації від 31 липня 2008 року № 1302 присвоєно новозбудованому будинку за адресою АДРЕСА_7 поштову адресу АДРЕСА_9 (а. с. 134, т. 4).
82.         21 березня 2007 року ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ТОВ «Житло-Буд» уклали договір про уступку права вимоги, згідно пункту 1 якого відповідно до цього договору сторони домовились про уступку ОСОБА_6 - ОСОБА_4 права вимоги по договору № 7 від 08 грудня 2005 року та додатковій угоді № 1 від 20 березня 2007 року, укладених між ОСОБА_6 та ТОВ «Житло-Буд», за умовами якого ОСОБА_6 зобов`язувалася сплатити та прийняти майнові права на об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_10 .
83.         Згідно пунктів 2, 5 договору на виконання умов цього договору ОСОБА_4 відшкодовує ОСОБА_6 вартість її внесків, сплачених на рахунок ТОВ «Житло-Буд». В результаті укладення цього договору до ОСОБА_4 переходять всі права та обов`язки за договором № 7 від 08  грудня 2005 року та додатковою угодою № 1 від 20 березня 2007 року (а. с. 28, т. 1).
84.         04 жовтня 2007 року ТОВ «Житло-Буд» направило на адресу ОСОБА_4 лист, в якому повідомляло, що станом на 04 жовтня 2007 року нею по договору № 7 від 08 грудня 2005 року сплачено грошових коштів на загальну суму 2 061 612 грн, таким чином не доплачено грошових коштів на суму 1 374 408 грн, просили здійснити доплату (а. с. 210, т. 1).
85.         14 червня 2013 року ОСОБА_6 уклала заяву, підпис на якій посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьмік Ю. С., якою вона підтвердила факт повного розрахунку за договором про уступку права вимоги, укладеного 21 березня 2007 року з ОСОБА_4 , в розмірі 3 436 020 грн, з яких 252 500 грн отримано 31 січня 2007 року від ОСОБА_14 та 3 183 520 грн - 21 березня 2007 року від ОСОБА_1 , після чого було укладено та підписано договір про уступку права вимоги (а. с. 134, т. 5).
86.         Згідно договору відступлення прав вимоги, укладеного 02 квітня 2018 року ТОВ «Житло-Буд» (продавець), ОСОБА_2 (первісний покупець) та ОСОБА_8 (новий покупець), сторони дійшли згоди про відступлення первісним покупцем новому покупцю прав та обов`язків, що належать первісному покупцю за договором про передачу майнових прав, укладеним між первісним покупцем та продавцем. Предметом договору про передачу майнових прав є майнові права на об`єкт нерухомості загальною площею 270 кв. м на 4  поверсі в блоці № 8 та два машиномісця у житловому будинку АДРЕСА_7 (на момент підписання цього договору - квартира АДРЕСА_11 ). Згідно п. 2.1-2.3 договору, перехід прав та обов`язків за договором про передачу майнових прав від первісного покупця до нового покупця відбувається в момент набуття чинності цього договору. Первісний покупець в момент підписання цього договору передає, а новий покупець приймає документи, які засвідчують права та обов`язки, що передаються за цим договором, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення за договором про передачу майнових прав. Виконання договору про передачу майнових прав між продавцем та новим покупцем здійснюється на підставі окремих правочинів, що вчиняються відповідно до законодавства України (а. с. 18 зворот, т. 4).
87.         28 лютого 2018 року ТОВ «Житло-Буд» та ТОВ «Скайбудвектор» уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого на умовах, викладених у цьому договорі, продавець передає у власність, а покупець приймає у власність квартиру АДРЕСА_5 , яка належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_8 , виданого 02 грудня 2009 року. Зазначений правовстановлюючий документ зареєстровано у КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна» 29 жовтня 2010 року. Право власності продавця на квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24 квітня 2013 року (а. с. 19, т. 4).
88.         06 квітня 2018 року ТОВ «Скайбудвектор» та ОСОБА_8 уклали договір купівлі-продажу квартири, згідно якого ТОВ «Скайбудвектор» передає у власність, а ОСОБА_8 приймає у власність квартиру АДРЕСА_5 , продаж вчиняється за узгодженою сторонами вартістю 2 200 000 грн (а. с. 21-22, т. 4).
89.         Також 06 квітня 2018 року ТОВ «Скайбудвектор» та ОСОБА_8 уклали два договори купівлі-продажу машиномісця, згідно якого ТОВ «Скайбудвектор» передає у власність, а ОСОБА_8 приймає у власність машиномісця № НОМЕР_9 та № НОМЕР_10 в підземному паркінгу за адресою АДРЕСА_9 , продаж вчинено за узгодженою сторонами вартістю 100 000 грн за кожне машиномісце (а. с. 23-26, т. 4).
90.         02 квітня 2010 року ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_7 (позичальник) уклали договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т. В. та зареєстрований в реєстрі за № 1298, за умовами якого позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передала у власність позичальникові гроші в сумі 265 487,50 грн, що еквівалентно на день укладання цього договору 33 500 доларів США. Згідно пункту 2 договору сторони домовилися, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 02 жовтня 2012 року, при цьому повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку повинна складати суму в гривнях, еквівалентну 33 500 доларам США. Згідно пункту 8 договору після повернення боргу позикодавцем буде видано позичальнику власноручну розписку про одержання грошей. Без цієї розписки борг вважається таким, що не повернутий. Згідно пункту 10 договору, на підписання дійсного договору надана згода чоловіка позикодавця ОСОБА_1 (а. с. 29-30, т. 1).
91.         02 жовтня 2018 року ОСОБА_7 склав заяву, підпис у якій посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стешенко Н. М., про те, що в травні 2011 року він достроково виконав умови договору позики від 02 квітня 2010 року, а саме здійснив повний розрахунок та передав грошові кошти ОСОБА_4 у присутності, на той момент, її чоловіка ОСОБА_1 ; фінансових, майнових та інших претензій до нього ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_1 не мають станом на день засвідчення такої заяви, будь-яких вимог на його адресу не надходило (а. с. 209, т. 1).

 
Позиція Верховного Суду
92.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
93.         Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
94.         Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
95.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
96.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
97.         З матеріалів касаційної скарги вбачається, що заявником оскаржується судове рішення апеляційного суду лише в частині вирішення позовних вимог щодо майнових прав на квартиру та машиномісця; компенсації вартості частки ТОВ «ЕС КІ МО»; компенсації боргових зобов`язань. 
98.         Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
99.         Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
100.      Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17 
та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18), від 22 вересня 2020 року в справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20).
101.      Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
102.      Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права 
на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
103.      Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
104.      Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними 
або шлюбним договором.
105.      Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.
106.      Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.
107.      Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.
108.      При цьому ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач (див.: постанови Верховного Суду: від 29 квітня 2020 року в справі № 210/4854/15-ц, провадження № 61-30421св18 та від 03 червня 2020 року в справі № 487/6195/16-ц, провадження № 61-46326св18).
109.      Відповідно до частин першої, другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
110.      Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
111.      Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
112.      Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування 
(стаття 77 ЦПК України).
113.      Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
114.      Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
115.      За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
116.      Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
117.      У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року по справі № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22) вказано, що:
«77. У разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства набуває право на частку учасника цього товариства.
78. Інший з подружжя, який був співвласником коштів, внесених у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Водночас як учасник товариства, який вносить спільне сумісне майно у статутний капітал цього товариства, так інші його учасники мають розуміти наслідки у випадку ухвалення рішення про виплату вартості частки члена подружжя у статутному капіталі.
79. Звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Кредитори такого учасника мають право вимагати від товариства виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника у статутному капіталі товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення. Частина майна, що підлягає виділу, або обсяг коштів, що становлять її вартість, встановлюється згідно з балансом, який складається на дату пред`явлення вимог кредиторами (частина перша статті 149 ЦК України у вказаній редакції).
Тому помилковим є висновок апеляційного суду про можливість задоволення вимоги про виплату частини вартості внесеного одним з подружжя вкладу у статутний капітал товариства. Позивачка може вимагати виплати вартості частки члена подружжя у статутному капіталі визначену на дату пред`явлення позовних вимог.
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновок суду апеляційної інстанції про задоволення первісного позову в частині вимоги про стягнення компенсації з відповідача 750 000,00 грн, як половини вартості внесків у статутний капітал ТзОВ «Інноваційний дорожній ремонт» є помилковим.
Позивачка має право вимагати виплати їй вартості частки члена колишнього подружжя у статутному капіталі, у той же час вона заявила вимогу про грошову компенсацію їй вартості частки внеску до статутного фонду.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду зважає і на те, що відповідач не спростував того, що заявлений розмір позовних вимог щодо стягнення з нього 750 000 гривень не відповідає вартості його частки у статутному капіталі ТзОВ «Інноваційний дорожній ремонт».
118.      У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року по справі № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22) зазначено, що:
«94. З огляду на висновки сформульовані у цій постанові Велика Палата Верховного Суду виснує про наявність підстав для відступу від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постановах від 3 липня 2013 року у справі № 6-61цс13, від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 3 червня 2015 року у справі № 6-38цс15, а також Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 7 травня 2019 року у справі № 490/1408/15-ц. Вказаний відступ полягає у тому, що один з подружжя при поділі спільного сумісного майна може претендувати на виплату частки у статутному капіталі, що є відмінним від виплати половини вартості внеску засновника у статутний капітал цього товариства.
101. Ураховуючи викладене та висновки, зроблені у розділі 2.4 цієї постанови, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 3 липня 2013 року у справі № 6-61цс13, від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 3 червня 2015 року у справі № 6-38цс15 та зазначити, що у разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства набуває право на частку учасника цього товариства. Інший з подружжя, який був співвласником коштів, внесених у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати половини вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Суд виходить з презумпції про те, що вартість частки у статутному капіталі відповідає розміру внеску, якщо тільки сторона, яка стверджує про зміну цієї вартості на час розгляду справи, не доведе, що вартість частки змінилась (зросла або внаслідок звичайної діяльності товариства зменшилась)».
119.      У справі, що переглядається, судами встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору відступлення (купівлі-продажу) частки в статутному капіталі ТОВ «ЕС КІ МО» від 12 червня 2007 року ОСОБА_1 відступив (продав) свою частку в статутному капіталі товариства у розмірі 50 %, номінальною вартістю 1 260 000 грн ОСОБА_4 (т. 2, а. с. 141-146).
120.      За умовами даного договору про відступлення (купівлі-продажу) частки в статутному капіталі ТОВ «ЕС КІ МО» від 12 червня 2007 року ОСОБА_1 відступив (продав) свою частку в статутному капіталі товариства у розмірі 50 % номінальною вартістю 1 260 000 грн ОСОБА_4 саме як власник такої частки у товаристві, що належала йому особисто, а не як чоловік.
121.      Факт належності даної частки ОСОБА_1 на праві особистої власності також встановлено судами, а саме відповідно до нової редакції статуту ТОВ «ЕС КІ МО» від 08 червня 2006 року, зареєстрованого 06 липня 2006 року (пункти 7.2.-7.4), статутний капітал товариства складає 2 520 000 грн, який було повністю внесено ОСОБА_1 грошовими коштами у розмірі 1 260 000 грн та відповідно його частка складала 50 % статутного капіталу товариства (т. 2, а. с. 200 - 208).
122.      Отже, набуття частки в статутному капіталі ТОВ «ЕС КІ МО» в розмірі 50 % номінальною вартістю 1 260 000 грн ОСОБА_4 відбулось під час перебування сторін у шлюбі, за спільні сімейні кошти подружжя, а відтак вартість цієї частки є враховуватися під час вирішення питання поділу майна подружжя.
123.      Також слід зазначити, що 23-24 грудня 2008 року ОСОБА_4 згідно договорів відступлення (купівлі-продажу) частки в статутному капіталі ТОВ «ЕС КІ МО» набула права власності на інші 50 % часток у статутному капіталі товариства (т. 2, а. с. 49-58).
124.      23 грудня 2008 року протоколом № 10 Загальних зборів учасників ТОВ «ЕС КІ МО», зокрема, затверджено продаж часток у статутному капіталі Товариства ОСОБА_4 ; затверджено новий склад учасників товариства, а саме, ОСОБА_4 володіє часткою у розмірі 2 520 000 грн, що складає 100 % в статутному капіталі товариства; затверджено статут у новій редакції (т. 2, а. с. 48), відповідно до нової редакції статуту, зареєстрованого 29 грудня 2008 року (п. 7.1), статутний капітал товариства складає 2 520 000 грн та розподіляється між учасниками наступним чином: ОСОБА_4 володіє часткою в статутному капіталі у розмірі 2 520 000 грн, що складає 100 % статутного капіталу товариства (т. 2, а. с. 59-66).
125.      Отже, з огляду на те, що  ОСОБА_4 набула права власності на 100 % статутного капіталу товариства під час перебування у шлюбі, з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року по справі № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22), колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду про те, що позивач має претендувати на виплату половини вартості частки у статутному капіталі товариства, який належить відповідачці, а тому висновки суду про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 1 226 000 грн є обґрунтованими.
126.      Посилання заявника в касаційній скарзі на неврахування обставин щодо набуття відповідачкою 50 % частки товариства за 1 000 грн, і саме ці кошти є спільним сумісним майном подружжя й, відповідно, на користь позивача підлягає компенсації 500 грн, є безпідставними, оскільки спростовується вищевикладеним.
127.      При цьому судом враховано, що ОСОБА_4 у 2012 році передала за договором дарування 100 % частки в статутному капіталі своєму батьку ОСОБА_15 .
128.      Також колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду щодо стягнення з ОСОБА_2 1/2 частки боргових зобов`язань, які виникли з договору позики, укладеного 02 квітня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .
129.      З матеріалів справи вбачається, що 02 квітня 2010 року ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_7 (позичальник) уклали договір позики, за умовами якого позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передала у власність позичальникові гроші в сумі 265 487,50 грн, що еквівалентно на день укладання цього договору 33 500 доларів США. З
Згідно пункту 2 договору сторони домовилися, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 02 жовтня 2012 року, при цьому повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку повинна складати суму в гривнях, еквівалентну 33 500 доларам США. 
Згідно пункту 8 договору після повернення боргу позикодавцем буде видано позичальнику власноручну розписку про одержання грошей. Без цієї розписки борг вважається таким, що не повернутий. Згідно пункту 10 договору, на підписання дійсного договору надана згода чоловіка позикодавця ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 29-30).
130.      Також 02 жовтня 2018 року ОСОБА_7 склав заяву, підпис у якій посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стешенко Н. М., про те, що в травні 2011 року він достроково виконав умови договору позики від 02 квітня 2010 року, а саме здійснив повний розрахунок та передав грошові кошти ОСОБА_4 у присутності, на той момент, її чоловіка ОСОБА_1 ; фінансових, майнових та інших претензій до нього ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_1 не мають станом на день засвідчення такої заяви, будь-яких вимог на його адресу не надходило (т. 1, а. с. 209).
131.      Суд апеляційної інстанції обґрунтовано поставив під сумнів заяву ОСОБА_7 , яка написана через шість років після терміну остаточного розрахунку, визначеного договором позики, так і майже через рік після звернення позивача до суду із вказаним позовом.
132.      Крім того, матеріали справи не містять доказів виконання сторонами договору позики пункту 8, а саме після повернення боргу позикодавцем буде видано позичальнику власноручну розписку про одержання грошей. Без цієї розписки борг вважається таким, що не повернутий.
133.      Сама по собі заява боржника, навіть посвідчена нотаріально, не може вважатися достатнім доказом для встановлення факту виконання його зобов`язань перед позикодавцем.
134.      Доказів повернення позики та використання її в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, а посилання заявника на протиречиві висновки апеляційного суду із вказаної вимоги відхиляються колегіє суддів, оскільки такі зводяться до незгоди із висновком апеляційного суду.
135.      З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, дійшов правомірного висновку, що оскільки при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, належних та допустимих доказів повернення позики в період підтримання шлюбних відносин та використання цих коштів в інтересах сім`ї відповідачем надано не було, тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації у вигляді 1/2 частки вартості боргових зобов`язань в розмірі 132 743,75 грн, які виникли з договору позики, укладеного 02 квітня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .
136.      Що стосується вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації у вигляді 1/2 частки вартості придбаних майнових прав на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 (квартиру АДРЕСА_2 ), слід зазначити таке.
137.      Судами встановлено, що за договором про уступку права вимоги, укладеного в період шлюбу 21 березня 2007 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ТОВ «Житло-Буд», ОСОБА_6 відступила на користь ОСОБА_4 право вимоги по договору № 7 від 08 грудня 2005 року та додатковій угоді № 1 від 20 березня 2007 року, укладеним між ОСОБА_6 та ТОВ «Житло-Буд», за умовами якого ОСОБА_6 зобов`язалася сплатити та прийняти майнові права на об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 . На виконання умов цього договору ОСОБА_4 відшкодовує ОСОБА_6 вартість її внесків, сплачених в рахунок ТОВ «Житло-Буд» (т. 4, а. с. 12).
138.      Згідно листа ТОВ «Житло-Буд» від 04 жовтня 2007 року загальна вартість майнових прав на вказані об`єкти нерухомості становить 3 436 020 грн, і станом на 04 жовтня 2007 року за договором № 7 від 08 грудня 2005 року сплачено грошових коштів на загальну суму 2 061 612 грн, недоплачено грошових коштів на суму 1 374 408 грн.
139.      Також встановлено, що майнові права подружжя ОСОБА_16 на об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 (на момент підписання цього договору - квартира АДРЕСА_2 ) вибули зі спільної сумісної власності подружжя за безвідплатним договором про уступку права вимоги, укладеним 02 квітня 2018 року між ТОВ «Житло-Буд», ОСОБА_2 та ОСОБА_8 .
140.      Вирішуючи спір в указаній частині, апеляційний суд правомірно зазначив, що відповідачка, уклавши безвідплатний договір про уступку права вимоги 02  квітня 2018 року з ТОВ «Житло-Буд» та ОСОБА_8 , фактично розпорядилася на свій розсуд без згоди позивача сплаченими за договором № 7 від 08 грудня 2005 року коштами в розмірі 2 061 612 грн, які є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки були внесені в період шлюбних відносин.
141.      Таким чином, грошові кошти в розмірі 2 061 612 грн, проінвестовані в нерухоме майно за договором № 7 від 08 грудня 2005 року в період шлюбу, є спільним майном подружжя, проте відповідачка розпорядилася цим майном на свій розсуд без згоди іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї, такі грошові кошти мають враховуватись при поділі майна подружжя шляхом стягнення з відповідача на користь позивача компенсації у вигляді 1/2 частки вартості придбаних майнових прав на нерухоме майно, що були придбані згідно договору про уступку права вимоги, укладеного 21 березня 2007 року між ОСОБА_6 , ТОВ «Житло-Буд» та ОСОБА_4 , у розмірі 1 030 806 грн.
142.      Доводи заявника про те, що позивачем було пропущено строк позовної давності, на що не звернув уваги апеляційний суд, відхиляється колегією суддів, оскільки сам по собі факт розірвання шлюбу не свідчить про порушення прав позивача. 
143.      Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
144.          Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
145.          Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - Полуніної Катерини Анатоліївни залишити без задоволення.
2.            Постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                             О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович