ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 квітня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/31360/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Шлай А.В.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 в адміністративній справі №160/31360/23 (суддя Маковський О.В.)  за позовом ОСОБА_1 в інтересах дитини ОСОБА_2   до  Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області   про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

в с т а н о в и В:

У листопаді 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в інтересах дитини ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просив:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 046450012401 від 20.09.2023 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за померлого годувальника ОСОБА_3 ;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_3 період роботи з 24.01.2005 по 20.12.2005 та з 22.09.2006 по 06.11.2015;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву від 20.07.2023 про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за померлого годувальника ОСОБА_3 з урахуванням висновків суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 20.09.2023 №046450012401 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_2 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_3 період роботи з 24.01.2005 по 20.12.2005 та з 22.09.2006 по 06.11.2015 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.07.2023 про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, з урахуванням висновків суду у даній справі.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в в Одеській області подало  апеляційну скаргу, в якій просили прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у відповідності до статті 36 пункту 1 Закону №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового
стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності: у віці 38 років - 8 років.
При прийнятті оскаржуваного рішення суду від 16.08.2024 судом І-ї інстанції проігноровано той факт, що відповідно до ст. 45 Закону №1058 днем звернення за призначенням пенсії є день подання у відповідний орган, що призначає пенсії, відповідної заяви з усіма необхідними для вирішення цього питання документами.
При цьому, обов`язок в наданні достатнього пакету документів законодавець покладає на позивача, а Головне управління не наділено повноваженнями у підтвердженні страхового та спеціального стажу роботи, а лише у відповідності до п. 4.2 Порядку №22-1 досліджує, аналізує та перевіряє вже надані документи та виявляє їх неточності та розбіжності.
Із змісту наведених норм видно, що обов`язок в наданні документів, які б підтверджували право на пенсію та періоди роботи на відповідних посадах лежить на особі, що звертається до органів Пенсійного фонду, а видавати такі документи та відповідно підтверджувати цим відповідні періоди роботи виключно підприємства, де працювала особа.
Отже, чинним законодавством України передбачено право органів Пенсійного фонду при призначенні/перерахунку пенсії перевіряти обґрунтованість видачі документів та достовірність поданих відомостей. Водночас, призначення пенсії має здійснюватися на підставі заяви пенсіонера, який зобов`язаний надати разом з такою заявою документи на підтвердження наявного страхового стажу.
Правомірність прийнятого рішення №046450012401 від 20.09.2023 про відмову в призначені пенсії по втраті годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне  страхування» пов`язується з непідтвердженням необхідного страхового стажу роботи способом, визначеним Порядком №637 та Порядком №22-1, що не дає право на призначення пенсії.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, Рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 17.08.2023 №475/0/6-23 “Про надання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу дитини-сироти” надано малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 статус дитини-сироти.
Рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 07.09.2023 №510/0/6-23 “Про встановлення опіки над дитиною-сиротою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ” призначено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над дитиною-сиротою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В рішенні зазначено, що мати дівчинки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (згідно актового запису 01515, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану муніципалітету Риму Італійської Республіки). Відомості про батька в свідоцтві про народження дитини записані на підставі ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України.
Мати малолітньої ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , відповідно до запису у трудовій книжці від 24.01.2005 серія НОМЕР_1 з 24.01.2005 по 20.12.2005 працювала на посаді техніка першої категорії в Новомосковський міський РЄС.
Крім того, відповідно до запису в трудовій книжці від 22.09.2006 серія НОМЕР_2 ОСОБА_3 з 22.09.2006 по 06.11.2015 проходила службу в органах внутрішніх справ України.
З матеріалів справи вбачається, що 20.07.2023 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника в інтересах малолітньої ОСОБА_2 .
Заява, відповідно до принципу екстериторіальності, передана на розгляд до ГУ ПФУ в Одеській області.
Рішенням від 20.09.2023 №046450012401 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії по втраті годувальника в інтересах малолітньої ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу у померлої - ОСОБА_3 .
В рішенні вказано, що вік годувальника – 38 років 5 місяців, необхідний страховий стаж – 8 років, страховий стаж годувальника – 0 років 0 місяців 0 днів.
До страхового стажу не зараховано період з 24.01.2005 по 20.12.2005 , оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутні дані про сплату страхових внесків до ПФУ.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає траво на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, тгредбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також гюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. 
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 № 1058-ІУ (далі також Закон 1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. 
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Відповідно до абз.1 п. 20 цього ж Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.
Як вбачається з матеріалів справи,  на день смерті ОСОБА_3  виповнилося 38 років 05 місяців. Загальний стаж ОСОБА_3 відповідно до записів у трудовій книжці становить більше 9 років. А необхідний страховий стаж визначений ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне страхування» становить 8 років. 
Таким чином, дані щодо прийняття на роботу та звільнення померлого годувальника - відповідні записи містяться в трудовій книжці НОМЕР_1 та трудовій книжці НОМЕР_2 з відповідними печатками підприємства.
Так, відповідно до частини 1 статті 36 Закону N 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.
Пунктом 1 частини 2 статті 36 Закону N 1058-IV визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Відповідно до частини 3 статті 36 Закону N 1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини 1 статті 38 Закону N 1058-VI пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.
          Частиною третьою статті 45 Закону N 1058-VI переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 N 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 N 13-1) (далі Порядок N 22-1)
Відповідно до п. 2.8. Порядку N 22-1 подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
Відповідно до абз. 5 п. 2.3 Постанови 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії членам сім`ї померлого пенсіонера повинні бути додані необхідні документи, зазначені в цьому пункті. Заробіток у такому випадку визначається за документами, що є в пенсійній справі померлого годувальника, або за поданими додатково документами відповідно до вимог частини першої статті 40 Закону.
Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 (справа №523/13150/16-а) вже вирішував питання правильного застосування норм матеріального права щодо обчислення розміру пенсії по втраті годувальника, який за життя не отримував пенсію за віком, а отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». У вищенаведеній постанові викладена правова позиція такого змісту.
Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина перша, пункт 1 частини другої, абзац другий пункту 2 частини третьої цієї статті).
Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії, призначеної у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону №1058-IVє саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №676/6529/15-а.
Верховний Суд звертав увагу й на те, що стаття 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлює вичерпний перелік видів пенсійних виплат, які можуть бути призначені відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі, а саме: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Враховуючи викладене, оскільки у справі, яка розглядається, позивач звернулася за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір такої пенсії обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника. Іншого цим Законом не передбачено.
Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається із заробітку годувальника чи пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті.
Таким чином отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника безпосередньо залежить від виду та розміру пенсійного забезпечення, що було призначене померлому годувальнику.
Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 Закону N 1058-IV, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії, призначеної у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону N 1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.
Як вже зазначалося, аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі N 523/13150/16-а, від 01.06.2022 у справі N 620/3519/18.
Отже, наявність заборгованості роботодавця перед Пенсійним фондом України по страховим внескам не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи до страхового стажу, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працювала застрахована особа.
Статтею 316 КАС України  визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області -залишити без задоволення. 
Рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 р. - залишити без змін. 
                    Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай