ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2025 року          м.Дніпро         Справа №  904/5339/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),
судді: Чередко А.Є., Дармін М.О.
Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рослий Ліс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2025 (повний текст рішення складено 22.01.2025, суддя Мілєва І.В.) у справі № 904/5339/24
за позовом      Приватного підприємства "Вівчарик", м. Чернівці
до     Товариства з обмеженою відповідальністю "Рослий Ліс", Дніпропетровська область, м.Дніпро
про      стягнення 289 588,96 грн,

ВСТАНОВИВ:
          В грудні 2024 року Приватне підприємство "Вівчарик" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рослий Ліс" про стягнення 289 588,96 грн, з яких: 266 363,70 грн – основний борг, 4569,29 грн – 3% річних, 18 655,97 грн – інфляційні втрати.
          Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договорів-заявок № 16/04-1 від 16.04.2024, № 25/04-1 від 25.04.2024, № 17/05-1 від 17.05.2024, № 31/05-1 від 31.05.2024.
          Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2025, в даній справі, позов задоволено в повному обсязі.
          Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рослий Ліс" (49051, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Курсантська, буд. 26, каб. 1, ідентифікаційний код 42992964) на користь Приватного підприємства "Вівчарик" (58013, Чернівецька область, м Чернівці, вул. Комарова (Скальда), 40, кв. 81, ідентифікаційний код 43345663) 298   064,03 грн, а саме: 289 588,96 грн, з яких: 266 363,70 грн – основний борг, 4569,29 грн – 3% річних, 18 655,97 грн – інфляційні втрати, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3475,07 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
          Не погодившись з рішенням суду, через систему «Електронний суд», Товариство з обмеженою відповідальністю "Рослий Ліс", звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 22.01.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що викладені в рішенні суду першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи та наданим документам, окрім того, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та права відповідача, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з викладених нижче підстав.
Судом першої інстанції порушено право Відповідача на подання заперечення проти заяв, передбачене ч. 3 ст. 42 ГПК України, а саме: судом першої інстанції не розглянуто відзив відповідача на позовну заяву. Більше того, судом першої інстанції в рішенні від 22.01.2025 р. вказано, що: «Відзив відповідач не подав». Таке твердженні не відповідає дійсності, відзив був поданий відповідачем 24 грудня 2024р., через систему ЄСІТС. Вх. № 59464/24 від 24.12.24р. Надсилання відзиву підтверджується квитанцією системи ЄСІТС (додається до даної скарги). Відзив було подано у встановлений судом строк, а саме - п`ятнадцять днів на подання відзиву з дня вручення ухвали. Такий строк був встановлений Ухвалою суду першої інстанції від 09.12.2024р. Крім відзиву на позов, відповідачем було подане клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, яке було розглянуто судом першої інстанції. Клопотання надсилалось через систему ЄСІТС в той же день, що і відзив на позов.
При винесенні оскаржуваного рішення Господарський суд Дніпропетровської області не дослідив наданий відповідачем відзив на позовну заяву, чим порушив процесуальні права відповідача та прийняв помилкове рішення, яке підлягає скасуванню.
          Згідно до протоколу автоматичногорозподілу судової справи між суддямивід 10.02.2025 у даній    справі визначена колегія суддів у складі:  головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді:, Дармін М.О., Чередко А.Є.
          Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.02.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/5339/24. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/5339/24.
          19.02.2025 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.    
          Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.02.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рослий Ліс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2025  у справі № 904/5339/24 – залишено     без руху. Рекомендовано скаржнику усунуто недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору, на належні реквізити, надавши строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.
           03.03.2025 від скаржника до Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява, якою долучено до матеріалів апеляційної скарги     докази сплати судового збору у розмірі 5 212,60 грн, відповідно до платіжної інструкції від 27.02.2025.
          Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рослий Ліс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2025 у справі № 904/5339/24. Визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.
           06.03.2025 від ПП "ВІВЧАРИК" до ЦАГС надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про те, що  підставою для скасування рішення від 22.01.2025 є неврахування судом першої інстанції поданого відповідачем відзиву на позов, чим порушено його процесуальні права. Зміст апеляційної скарги не містить виклад фактичних обставин спору, які оспорюються відповідачем, заперечення проти позову.
          Позивач зазначає, що між Приватним підприємством "ВІВЧАРИК" (далі- перевізник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рослий ліс» (далі - замовник, відповідач) укладено чотири договори-заявки на перевезення вантажу - піддони масою 20 тон за маршрутом м. Костопіль, Україна - Стара Загора, Болгарія, а саме: №16/04-1 від 16.04.2024 на суму 1850 євро за курсом НБУ на дату завантаження;  №25/04-1 від 25.04.2024 на суму 1850 євро за курсом НБУ на дату завантаження; №17/05-1 від 17.05.2024 на суму 1850 євро за курсом НБУ на дату завантаження; №31/05-1 від 31.05.2024 на суму 1850 євро за курсом НБУ на дату завантаження.
          Позивач виконав свої зобов`язання за вказаними договорами-заявками, що підтверджується відповідними міжнародними товарно-транспортними накладними від 12.04.2024 (дата отримання вантажу 29.04.2024), від 30.04.2024 (дата отримання вантажу 08.05.2024), від 17.05.2024 (дата отримання вантажу 28.05.2024), від 31.05.2024 (дата отримання вантажу 10.06.2024).
          На підставі зазначених договорів-заявок та CMR позивач виставив відповідачу рахунки №293 від 29.04.2024 на суму 77999,33 грн, №333 від 08.05.2024 на суму 78039,11 грн, №375 від 28.05.2024 на суму 79263,62 грн, №405 від 10.06.2024 на суму 81061,64 грн.
          Між сторонами підписані акти надання послуг №293 від 29.04.2024, №333 від 08.05.2024, №375 від 28.05.2024 та №405 від 10.06.2024, в яких зазначено, що відповідач претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.
          Умовами договорів-заявок визначено, що оплата здійснюється відповідачем в день розвантаження за електронними документами.
          Разом з тим, відповідач частково розрахувався за надані послуги та сплатив 50000 грн згідно рахунку №293 від 29.04.2024.
          На думку позивача, ТОВ «Рослий ліс» заборгувало ПП «Вівчарик» 266363,70 грн (77999,33 грн + 78039,11 грн + 79263,62 грн + 81061,64 грн - 50000 грн).
          Між сторонами підписано акт звірки станом розрахунків станом на 30.09.2024, у якому відповідач визнає вказану суму боргу.
          Ні апеляційна скарга, ні відзив на позов не містять будь-яких відомостей про те, що відповідач заперечує факт укладення договорів-заявок, належного і своєчасного перевезення позивачем вантажів за вказаними правочинами та/або оспорює суму боргу.
          Натомість заперечення відповідача по суті позову зводяться до його скрутного матеріального становища, яке пов`язане із агресією Російської Федерації та невиконанням його контрагентом договірних зобов`язань щодо оплати вартості вантажу, який перевозився позивачем.
          Крім того, відповідач не надав доказів наявності будь-яких форс-мажорних обставин, які об`єктивно перешкоджали йому виконати своє грошове зобов`язання. Саме по собі повномасштабне вторгнення Російської Федерації не може бути поважною причиною, яка б відстрочила момент виконання взятих на себе відповідачем договірних зобов`язань. Тим паче, що вказані договори-заявки укладались вже під час дії режиму воєнного стану, а тому відповідач мав передбачити такі обставини. Крім того, контрагентом відповідача є іноземна особа, на яку, на переконання позивача, не має вплив військова агресія Російської Федерації.
          Відповідач не надав доказів сплати 266 363,70 грн, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував.
          Відтак правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у розмірі 266 363,70 грн є правомірними та підлягають задоволенню.
          Апеляційна скарга (відзив на позов) не містять доводів та аргументів, які б спростовували вказаний висновок Господарського суду Дніпропетровської області.
          Крім того, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3 % річних за загальний період з 30.04.2024 по 02.12.2024 у розмірі 4569,29 грн та інфляційні втрати за загальний період з травня 2024 року по жовтень 2024 року у розмірі 18 655,97 грн.
          Відповідач з даними нарахуваннями не погодився, оскільки до позовної заяви не додано розрахунку ціни позову, не вказано якими нормативними документами встановлено розмір інфляції.
          Позивач зазначає, що  до позову долучено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за кожним фактом перевезення окремо, враховуючи часткову сплату боргу.
          Відповідач не надав свого контррозрахунку вказаних нарахувань, не вказав на здійснення арифметичних помилок, неправильне зазначення індексів інфляції або періодів нарахування.
          Суд першої інстанції перевірив вказані розрахунки та визнав їх арифметично правильними.
          Аргументів, які б спростовували висновки місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог у цій частині відповідач не зазначив.
          Позивач просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рослий Ліс» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2025 року - без змін.
          Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга    задоволенню не підлягає.
          Як вбачається з матеріалів справи, 16.04.2024 між Приватним підприємством "Вівчарик" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рослий Ліс" (виконавець) було укладено договір-заявку № 16/04-1 (далі – договір-заявка-1) на перевезення вантажу: піддони 20 т. Завантаження 17.04.2024 м. Костопіль, вул. Пилипа Орлика, 4б. Розвантаження Industrial area 14B 6000 Stara Zagora, Bulgaria. Вартість перевезення 1850 Євро за курсом НБУ на дату завантаження. Строки та умови оплати: оплата в день розвантаження за електронними документами.
          25.04.2024 між Приватним підприємством "Вівчарик" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рослий Ліс" (виконавець) було укладено договір-заявку № 25/04-1 (далі – договір-заявка-2) на перевезення вантажу: піддони 20 т. Завантаження 30.04.2024 м. Костопіль, вул. Пилипа Орлика, 4б. Розвантаження Industrial area 14B 6000 Stara Zagora, Bulgaria. Вартість перевезення 1850 Євро за курсом НБУ на дату завантаження. Строки та умови оплати: оплата в день розвантаження за електронними документами.
          17.05.2024 між Приватним підприємством "Вівчарик" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рослий Ліс" (виконавець) було укладено договір-заявку № 17/05-1 (далі – договір-заявка-3) на перевезення вантажу: піддони 20 т. Завантаження 17.05.2024 м. Костопіль, вул. Пилипа Орлика, 4б. Розвантаження Industrial area 14B 6000 Stara Zagora, Bulgaria. Вартість перевезення 1850 Євро за курсом НБУ на дату завантаження. Строки та умови оплати: оплата в день розвантаження за електронними документами.
          31.05.2024 між Приватним підприємством "Вівчарик" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рослий Ліс" (виконавець) було укладено договір-заявку № 31/05-1 (далі – договір-заявка-4) на перевезення вантажу: піддони 20 т. Завантаження 31.05.2024 м. Костопіль, вул. Пилипа Орлика, 4б. Розвантаження Industrial area 14B 6000 Stara Zagora, Bulgaria. Вартість перевезення 1850 Євро за курсом НБУ на дату завантаження. Строки та умови оплати: оплата в день розвантаження за електронними документами.
          Позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання за вказаними договорами-заявками-1,2,3,4, на підтвердження чого надав міжнародні товарно-транспортні накладні CMR:
- № 575552 від 12.04.2024 (дата отримання вантажу 29.04.2024) (а.с. 4); 
- від 30.04.2024 (дата отримання вантажу 08.05.2024) (а.с. 7); 
- від 17.05.2024 (дата отримання вантажу 28.05.2024) (а.с. 10); 
- від 31.05.2024 (дата отримання вантажу 10.06.2024) (а.с. 13), а також підписані сторонами та скріплені їх печатками акти надання послуг:
- № 293 від 29.04.2024 про надання послуг на суму 77         999,33 грн (а.с. 6);
- № 333 від 08.05.2024 про надання послуг на суму 78         039,11 грн (а.с. 9);
- № 375 від 28.05.2024 про надання послуг на суму 79 263,62 грн (а.с. 12);
- № 405 від 10.06.2024 про надання послуг на суму 81         061,64 грн (а.с. 15);
          Загальна вартість наданих за договорами-заявками-1,2,3,4 послуг становить 316 363,70 грн.
          Позивач виставив відповідачу рахунки:
- № 293 від 29.04.2024 на суму 77         999,33 грн (а.с. 6);
- № 333 від 08.05.2024 на суму 78         039,11 грн (а.с. 9);
- № 375 від 28.05.2024 на суму 79         263,62 грн (а.с. 12);
- № 405 від 10.06.2024 на суму 81         061,64 грн (а.с. 15).
          Як вказано вище, договорами-заявками-1,2,3,4 визначено, що оплата здійснюється в день розвантаження за електронними документами.
          Відповідно до міжнародних товарно-транспортних накладних CMR:
- від 12.04.2024 дата отримання вантажу - 29.04.2024; 
- від 30.04.2024 дата отримання вантажу - 08.05.2024;
- від 17.05.2024 дата отримання вантажу - 28.05.2024;
- від 31.05.2024 дата отримання вантажу - 10.06.2024.
          Однак, як зазначає позивач, відповідач в порушення умов договору за надані послуги сплатив лише частково 50   000,00 грн, на підтвердження чого надав платіжну інструкцію № 1318_00000/8с9517ct-cd86-4dfb-911b-53835895cd20 від 26.07.2024 (а.с. 16), у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 266 363,70 грн.
          Сторони підписали та скріпили печатками акт звірки взаємних розрахунків (а.с. 16), відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем станом на 30.09.2024 становить 266         363,70 грн.
          Позивач зазначає, що відповідач заборгованість не сплатив, що і стало причиною звернення до суду.
          Задовольняючи позові вимоги суд першої інстанції виснував, що матеріалами справи доведено факт невиконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій відповідно до вимог закону.
          Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
          Спір у справі виник, за твердженнями позивача, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договорів-заявок № 16/04-1 від 16.04.2024, № 25/04-1 від 25.04.2024, № 17/05-1 від 17.05.2024, № 31/05-1 від 31.05.2024 на перевезення вантажу - піддони масою 20 тон за маршрутом м. Костопіль, Україна - Стара Загора, Болгарія.
          Відповідно до частини 1 статті 307 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
          Згідно із статтею 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
          За змістом частини 2 статті 307 ГК України та частин 2, 3 статті 909 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.
          Згідно з    частиною 1 статті 909 ЦК України    за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
          Частиною 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
          Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.
          Умовами договорів-заявок визначено, що оплата здійснюється відповідачем в день розвантаження за електронними документами. (а.с. 04, 07,10,13)
          Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
          Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
          З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав свої зобов`язання за вказаними договорами-заявками, що підтверджується відповідними міжнародними товарно-транспортними накладними від 12.04.2024 (дата отримання вантажу 29.04.2024), від 30.04.2024 (дата отримання вантажу 08.05.2024), від 17.05.2024 (дата отримання вантажу 28.05.2024), від 31.05.2024 (дата отримання вантажу 10.06.2024). 
          На підставі зазначених договорів-заявок та CMR позивач виставив відповідачу рахунки №293 від 29.04.2024 на суму 77999,33 грн, №333 від 08.05.2024 на суму 78039,11 грн, №375 від 28.05.2024 на суму 79263,62 грн, №405 від 10.06.2024 на суму 81061,64 грн. (а.с. 6,9,12,15)
          За матеріалами даної справи, між сторонами підписані акти надання послуг №293 від 29.04.2024, №333 від 08.05.2024, №375 від 28.05.2024 та №405 від 10.06.2024, в яких зазначено, що відповідач претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має. (а.с. 6 на звороті, 9 на звороті, 12 на звороті, 15 на звороті)
          Також, між сторонами підписано акт звірки станом розрахунків станом на 30.09.2024, у якому відповідач визнає вказану суму боргу. (а.с. 16 на звороті)
          Проте, відповідач частково розрахувався за надані послуги та сплатив 50000 грн згідно рахунку №293 від 29.04.2024. (а.с. 16)
          Колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга не містять будь-яких відомостей про те, що відповідач заперечує факт укладення договорів-заявок, належного і своєчасного перевезення позивачем вантажів за вказаними правочинами та/або оспорює суму боргу.
          Відповідно до частин першої та другої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.
          Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
          Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
          Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
          Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
          Крім того, згідно з приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
          Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
          Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
          Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто тягар доказування лежить на сторонах.
          Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
          Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
          Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 26.02.2024 у справі № 910/6757/23.
          Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що    доказів сплати 266 363,70 грн відповідач не надав, відтак, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у розмірі 266 363,70 грн є правомірними та обґрунтовано  задоволено судом першої інстанції.
          Також позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3 % річних за загальний період з 30.04.2024 по 02.12.2024 у розмірі 4569,29 грн та інфляційні втрати за загальний період з травня 2024 року по жовтень 2024 року у розмірі 18 655,97 грн.
          Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
          Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням             процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
          Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат - колегія суддів зазначає, що він виконаний правильно.
          Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що беручи до уваги, що має місце прострочення виконання зобов`язання є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 289 588,96 грн, з яких: 266 363,70 грн – основний борг, 4569,29 грн – 3% річних, 18 655,97 грн – інфляційні втрати.
          Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 18   000,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.
          Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 29.11.2024 укладений між позивачем та адвокатом Чепишко Д.В., акт приймання-передачі наданих послуг від 03.12.2024 на суму 18   000,00 грн, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ЧЦ № 000447 від 29.11.2019.
          Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
          Згідно із ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
          За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
          Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
          За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
          Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
          Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
          Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
          Згідно із ч. 4, 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
          За матеріалами даної справи, 24.12.2024 відповідач подав до суду клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 3000,00 грн.
          Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції доречно   врахував те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 18 000,00 грн несвівмірним    із складністю справи та виконаними адвокатом роботами та здійснив розподіл витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, що є обґрунтованим та відповідає складності справи та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.
          Водночас судова колегія відхиляє доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, щодо неврахування судом першої інстанції відзиву на позовну заяву. Колегія суддів зазначає, що це є процесуальним недоліком, однак у цьому конкретному випадку не призвело до ухвалення неправильного рішення по суті спору, оскільки викладені у відзиві доводи не спростовували правомірність позовних вимог.
          Так, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, зокрема про те, що  відповідач протягом 2023-2024 років  знаходиться в скрутних фінансових обставинах, які є наслідком зниження ділової репутації внаслідок повномаштабного втрогнення Російської Федерації в Україну  та невиконанням його контрагентом договірних зобов`язань щодо оплати вартості вантажу, який перевозився позивачем.
          Колегія суддів констатує, що відповідач не надав доказів наявності форс-мажорних обставин, які об`єктивно перешкоджали йому виконати грошове зобов`язання. До того ж, договори-заявки укладались вже під час дії режиму воєнного стану.
          Суд першої інстанції надав належну правову оцінку доказам, поданим у справі та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. Доводи, наведені у відзиві, не спростовували правової позиції позивача.
          У зв`язку з цим, навіть формальне порушення у вигляді ненадання оцінки відзиву не вплинуло на законність та обґрунтованість судового рішення і не є безумовною підставою для його скасування згідно з вимогами ст. 277 ГПК України.
          Враховуючи наведені вище норми права та обставини даної справи, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.
          Підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.
          Колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення.
          Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.
          Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги та вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
          Відповідно до    ст.129 ГПК України    судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника. 
          Керуючись ст.ст.        129,        240,        269-270,        275,        276,        281-282,        284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рослий Ліс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2025 у справі                      № 904/5339/24 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2025 у справі          № 904/5339/24  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                          О.В. Чус

Суддя                                                                                               М.О. Дармін

Суддя                                                                                               А.Є. Чередко