Справа № 442/2103/25                         Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С. 
Провадження № 22-ц/811/1001/25                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Чижа Л.М. 
за участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 березня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, 
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 .
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі, та проживають спільно за адресою: АДРЕСА_1 . 11.10.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу. Фактично з моменту, коли ОСОБА_3 дізнався про намір заявниці розірвати шлюб, він почав вчитяти щодо дружини домашнє насильство, яке проявляється в образі нецензурними словами, що завдають їй психологічного та фізичного тиску.
Відносно ОСОБА_3 складено 3 протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, саме: ВАД №228981 від 06.11.2024, ВАД № 228753 від 27.11.2024 та ВАВ № 023699 від 06.01.2025. 27.11.2024 винесено терміновий заборонний припис стосовно заінтересованої особи серії АА №204383 строком на 10 діб з 23 год. 12 хв. 27.11.2024 до 23 год. 12 хв. 06.12.2024, а 06.01.2025 винесено терміновий заборонний припис стосовно заінтересованої особи серії АА № 340540 строком на 10 (десять) діб з 18 год. 07 хв. 06.01.2025 до 18 год. 07 хв. 16.01.2025. Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.03.2025 по справі № 442/254/25 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.
Відповідно до відповіді Дрогобицького міського центру соціальних служб від 11.03.2025 №58, сім`я ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку Центру, як сім`я, що опинилася в складних життєвих обставинах. Отримавши повідомлення від поліції про факт вчинення домашнього насильства в цій сім`ї, фахівцем із соціальної роботи Дрогобицького міського центру соціальних служб здійснено оцінку потреб сім`ї, вивчено проблемні питання сім`ї. 17.01.2025 сім`ю ОСОБА_4 взято під соціальний супровід Центру, як сім`ю, в якій були зафіксовані факти вчинення домашнього насильства (психологічного та фізичного характеру).
На підставі наведеного просила задовольнити заяву та видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити перебувати в місці спільного проживання із ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатись на 100 м до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та до місця роботи; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.03.2025 заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 строком на 1 (один) місяць, визначивши такі заходи тимчасового обмеження його прав:
- заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;
- заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб.
В решті заяви – відмовлено.
Про видачу обмежувального припису кривднику ОСОБА_3 інформовано Дрогобицький РВП ГУНП у Львівській області для взяття громадянина ОСОБА_3 на профілактичний облік.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Вважає оскаржене рішення таким, що ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, з невідповідністю висновків обставинам справи, тобто таким, що підлягає зміні.
Зазначає, що судом не надано оцінки постанові Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.03.2025 по справі № 442/254/25, згідно якої заінтересована особа визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Так, визнання заінтересованої особи винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, фактично є опосередкованим визнанням факту вчинення домашнього насильства відносно Заявниці, оскільки в даній справі подією адміністративного правопорушення є вчинення Заінтересованою особою домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно саме Заявниці, свідком чого були неповнолітні діти. Крім того, вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство.
Отже, відмова районного суду в задоволенні заяви в частині заборони перебування ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 з підстав, що цей будинок є єдиним житлом ОСОБА_3 , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 232994102 та Витягом про зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб від 20.03.2025, є протиправною та необґрунтованою.
Щодо заходів тимчасового обмеження прав Заінтересованої особи, то враховуючи обґрунтовані ризики вчинення Заінтересованою особою подальшого домашнього насильства щодо Заявниці, обмежувальний припис щодо Заінтересованої особи є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення безпеки постраждалої особи - заявниці, що буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства.
Зазначає, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не надано належної оцінки систематичності вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру Заінтересованою особою відносно Заявниці, що підтверджено належними та допустимими доказами та протиправно судом зазначено, що ризиків від дій ОСОБА_3 щодо Заявниці немає. Натомість, зважаючи на докази, подані разом із Заявою про видачу обмежувального припису, пояснення представника Заявниці у судовому засіданні, наявні підстави вважати, що на час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції існували та існують надалі ризики можливого продовження вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру Заінтересованою особою відносно Заявниці.
Таким чином, як строк дії обмежувального припису, визначений судом першої інстанції в оскаржуваному Рішенні в один місяць, так й застосовані заходи тимчасового обмеження прав Заінтересованої особи, не в повній мірі відповідають характеру домашнього насильства, яке вчиняється останнім, та не в повній мірі здатні убезпечити Заявницю від потенційних проявів насильства з боку Заінтересованої особи, а також матимуть не до кінця належний ефект стосовно самої Заінтересованої особи, з метою усвідомлення ним негативної поведінки та унеможливлення такої в майбутньому.
Просить рішення суду змінити в частині строку, на який видано обмежувальний припис, встановивши такий на 6 місяців та в частині визначених заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , додатково визначивши наступні:
- заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання із ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ;
- заборонити ОСОБА_3 наближатися на 100 м до місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , та до місця роботи ОСОБА_1 .
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – Бродська К.О. підтримала апеляційну скаргу. ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, тому його неявка не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі, зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановлено, що відносно ОСОБА_3 складено 3 протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, саме: ВАД №228981 від 06.11.2024, ВАД № 228753 від 27.11.2024 та ВАВ № 023699 від 06.01.2025.
За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД №228981 постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.12.2024 провадження в справі закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №228753 постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.02.2025 провадження в справі закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
27.11.2024 відносно ОСОБА_3 винесено Терміновий заборонний припис (серія АА № 204383), у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства стосовно своєї дружини ОСОБА_1 строком на 10 діб – до 06.12.2024.
06.01.2025 відносно ОСОБА_3 винесено Терміновий заборонний припис (серія АА №340540), у зв`язку зі скоєнням домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_1 строком на 10 діб – до 16.01.2025.
З Витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань №12025142110000004 від 07.01.2025 вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_1 внесено відомості до ЄРДР про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
З Витягу також вбачається, що 06.01.2025 орієнтовно о 15.00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив із заявницею словесний конфлікт в ході якого наніс їй тілесні ушкодження.
З листа Дрогобицького міського центру соціальних служб від 11.03.2025 №58 вбачається, що сім?я ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 перебуває на обліку Центру, як сім?я, що опинилася в складних життевих обставинах. Склад сім?ї: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , - дружина, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , - чоловік, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - донька, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - син. Відповідно до Закону України «Про соціальні послуги», Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», 17.01.2025 сім?ю ОСОБА_1 взято під соціальний супровід Центру, як сім?ю, в якій були зафіксовані факти вчинення домашнього насильства (психологічного та фізичного характеру). 
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство – це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
Згідно з частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків.
Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника – це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків – це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України передбачено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Отже, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20), від 28.06.2022 у справі № 466/180/22 (провадження № 61-4104св22), від 25.07.2023 у справі № 344/1732/23 (провадження № 61-6759св23).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатністі і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_3 , оскільки наведені в заяві обставини містять ознаки застосування до заявниці заінтересованою особою психологічного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Однак колегія суддів не може погодитись із визначеним судом строком видачі обмежувального припису та в частині відмови суду у задоволенні заяви та вважає, що наявні підстави для видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 строком на 3 (три) місяці, яким необхідно вжити заходи тимчасового обмеження його прав з покладенням на нього таких обов`язків: заборони особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборони ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб; заборони заборонити перебувати в місці спільного проживання із ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ; заборони наближатися на 100 м до місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , та до місця роботи ОСОБА_1 .
Колегія суддів враховує неодноразові звернення ОСОБА_1 з приводу вчинення ОСОБА_3 щодо неї домашнього насильства, застосування до ОСОБА_3 заходів термінового заборонного припису, а також те, що постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.03.2025, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду від 04.04.2025, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 173-2 КУпАП відносно дружини ОСОБА_5 .
Крім цього встановлено, що 28.04.2025 ОСОБА_1 звернулася до Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області із заявою про вжиття заходів щодо ОСОБА_3 , який 28.04.2025 за адресою проживання вчинив відносно неї психологічне домашнє насильство в присутності їхніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що свідчить про існування ризиків можливого продовження вчинення домашнього насильства відносно заявниці.
Також суд звертає увагу, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. 
Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, рішення в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 слід скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову про задоволення заяви частково, в частині задоволення заяви – змінити, встановивши строк дії обмежувального припису – 3 (три місяці). 
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову про задоволення заяви частково.
Видати обмежувальний припис строком на 3 (три) місяці стосовноОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме:
-заборонити перебувати в місці спільного проживання із ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; 
-заборонити наближатись на 100 м до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та до місця роботи ОСОБА_1 .
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 березня 2025 року в частині задоволення заяви ОСОБА_1  про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3  змінити, встановивши строк дії обмежувального припису – 3 (три місяці). 
В іншій частині заяви відмовити.
Про видачу обмежувального припису кривднику ОСОБА_3 інформувати Дрогобицький РВП ГУНП у Львівській області для взяття ОСОБА_3 на профілактичний облік.
Рішення суду про видачу обмежувального припису допустити до негайного виконання.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня ухвалення.

Повний текст постанови складено: 01.05.2025

Головуючий                
                                       
Судді