Справа № 308/16230/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        13 березня 2025 року м. Ужгород

        Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.
суддів Джуга С.Д., Мацунич М.В.
з участю секретаря Голубєвої Е.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 липня 2024 року, у справі № 308/16230/23 (Головуючий: Данко В.Й.), -

В С Т А Н О В И Л А:
У вересні 2023 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулися в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення, мотивуючи тим, що 13.10.2016 року AT КБ "ПриватБанк" в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність квартиру, загальною площею 53.60 кв.м., житловою площею 35.10 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки, від 05.05.2008, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородський міського нотаріального округу Стойка Н.M. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 1474.
Після отримання права власності на вказану нерухомість, позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало реєстрація та проживання у ньому наступних осіб: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з квартири, загальною площею 53.60 кв.м., житловою площею 35.10 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Посилаючись на вказані обставини АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив задовольнити заявлені позовні вимоги і виселити відповідачів із займаної ними квартири.
Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 02 липня 2024 року у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні, та як ОСОБА_1 зареєстрована у предметі іпотеки з 16.07.2009 року, тобто вже після укладення договору іпотеки, який укладений 05.05.2008 р. тобто з порушенням умов такого договору, а відповідно і прав іпотеко держателя. Разом з тим, Іпотекодержатель, не надав будь – яку згоду на вселення, проживання та реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб, тому такі особи підлягають виселенню без надання іншого постійного житла для проживання. ОСОБА_3 без будь – якої письмової згоди, вселив третіх осіб ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 з метою вчинення перешкод для звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості та позбавлення позивача права вільного розпорядження нерухомим майном. Із інфляційної довідки №387587812 від 19.07.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 володіє на праві власності іншою житловою нерухомістю для постійного проживання, зокрема житловим будинком та квартирою.
Заслухавши пояснення представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Дурдинець Р.Ю., яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.
Інші учасники справи у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату,час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що стверджується матеріалами справи і їх неявка не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч 2 ст. 372 ЦПК України.
Встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №299803394 від 16.02.2022 квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, державна реєстрація якого здійснювалась приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Стойкою Надією Михайлівною на підставі Договору іпотеки, серія та номер: 1474, виданий 05.05.2008 року.
Позивач направив відповідачам на адресу АДРЕСА_1 досудову письмову вимогу про необхідність виселення та зняття з реєстраційного обліку з приміщення протягом 30 днів з моменту отримання претензії. 
Дана вимога відповідачами залишена без задоволення.
Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до положень статті 109 ЖК України у якій зазначається про необхідність надання громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, іншого постійного житлового приміщення (за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку), із зазначенням такого постійного житлового приміщення в рішенні суду.
Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом позасудового врегулювання чи в судовому порядку) не впливає на встановлені законом гарантії надання іншого житлового приміщення при вирішенні судом спору про виселення з іпотечного майна, передбачені частиною другою статті 109 ЖК України. Визначальним у цьому випадку є встановлення, за які кошти придбано іпотечне майно - за рахунок чи не за рахунок кредитних коштів.
У разі якщо іпотечне майно було набуто не за кредитні кошти і на нього звертається стягнення в позасудовому порядку та якщо мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, то виселення цих осіб повинне відбуватися на підставі рішення суду в порядку статті 40 Закону № 898-IVта частин першої – третьої статті 109 ЖК УРСР, тобто з наданням іншого постійного житлового приміщення.
Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. У цьому випадку виселення громадян проводиться у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 109 ЖК України, тобто з наданням цим громадянам житлових приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. 
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які саме договірні зобов`язання були забезпечені договором іпотеки, серія та номер: 1474, виданий 05.05.2008 року, так само як і до позовної заяви не долучено самого договору іпотеки.
Отже, позивачем не доведено, що предмет іпотеки придбано за рахунок кредиту, забезпеченого цією іпотекою, тому виселення можливе лише з одночасним наданням іншого постійного житла.
Позивач, ініціював питання про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із квартири за адресою АДРЕСА_1 , не вказав у позовній заяві іншого житлового приміщення, яке відповідно до вимог статті 109 ЖК України має бути надане особі одночасно.
ОСОБА_3 на адресу суду апеляційної інстанції надіслав письмове пояснення в якому зазначає, що з гр.. ОСОБА_1 він розлучений і не мешкають разом із 2011 року, спочатку винаймав житло, а у 2013 році придбав квартиру за адресою АДРЕСА_2 та на даний час приписаний та мешкає за адресою АДРЕСА_3 на підтвердження яких надав відповідні докази.
Дані обставини свідчать про те що ОСОБА_3 добровільно покинув помешкання по АДРЕСА_1 , не проживає у ній із 2011 року і має інше зареєстроване житло, у якому проживає, а тому сама вимога банку до нього про виселення є безпідставною.
За таких обставин суд першої інстанції враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду наведений у постанові від 22 березня 2023 року у справі №361/4481/19 обгрунтовано вважав за неможливе виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення та неможливості застосування до ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 вимоги статті 109 ЖК України.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, судова колегія 

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення. 
Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 23 березня 2025 року.

Головуючий:        (підпис)
Судді:                      (підписи)
Згідно з оригіналом: Г.Г.СОБОСЛОЙ