КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №756/3850/24                                  Головуючий у 1 інстанції: Діденко Є.В.
Провадження №22-ц/824/4411/2025          Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 травня 2025 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                         Гаращенка Д.Р.
суддів                                       Євграфової Є. П., Писаної Т.О.,
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2024 року ТОВ «Діджи фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Просило суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором № 4284457 від 16.05.2021 р. в сумі 45500,00 грн., а також судові витрати.
В обґрунтування вимог позову зазначало, що 16.05.2021 р. між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № 4284457, шляхом подання відповідачем на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» заявки на отримання кредиту і прийняття умов кредитного договору шляхом підпису одноразовим ідентифікатором, відправленим за номером мобільного телефону. За умовами кредитного договору відповідач отримав 10 000,00 грн. Відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в загальному розмірі 45500,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 34500,00 грн. - заборгованість за процентами, 1000,00 грн. - заборгованість за комісією. 13.09.2021 р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено Договір відступлення прав вимоги № 07Т, відповідно до якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набула право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Повідомлення про відступлення права вимоги направлялось відповідачу, але заборгованість не погашена.

 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року позов ТОВ «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «Мілоан», про стягнення заборгованості за кредитним договором у задоволенні позову відмовлено.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 18 листопада 2024 року представник ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційний вимог зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та ОСОБА_1 , 16 травня 2021 року укладено договір про споживчий кредит № 4284457 у електронній формі за допомогою одноразового паролю -ідентифікатора.
Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" надана хронологію дій укладення 16 травня 2021 року договору між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та ОСОБА_1 про споживчий кредит № 4284457, інформацію з інформаційно-телекомунікаційної системи про надсилання sms на номер ОСОБА_1 та інформацію з електронного файлу (LogFile застосування коду).
Без отримання листа на адресу електронної пошти та sms -повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілоан" за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.
Відповідно до платіжного доручення № 46389923 від 16.05.2021 р., ТОВ «Мілоан» було сплачено 10 000,00 грн. на банківську картку НОМЕР_1 , отримувач: ОСОБА_1 .
Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" вчинено договір факторингу від 13 вересня 2021 року № 07Т.
Право вимоги за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та ОСОБА_1 про споживчий кредит 16 травня 2021 року № 4284457 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" в сумі 45500,00 грн. відповідно до витягу з додатку № 1 до договору факторингу від 13 вересня 2021 року № 07Т, оскільки реєстр боржників містить інформацію, що становить таємницю фінансової послуги.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Такий випадок передбачений ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом першої інстанції встановлено, що 16.05.2021 р. з 04.34 год. до 04.38 год. на сайті miloan.ua заповнена Анкета-заява на кредит № 4284457, з анкетними даними: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заповненням адреси і паспортних даних, адреси електронної пошти, номера телефону НОМЕР_2 , на суму 20 000,00 грн. на строк 30 днів, зі сплатою комісії 10 % від суми кредиту, та сплатою процентів 1,5 % за кожен день користування кредитом.
За наданою позивачем хронологією подій: 04.38-04.39 відбулось додавання картки, 04.40-04.46 - знову оформлення заяви, 04.55-05.36 - підписання договору. Прийнято рішення - погоджено суму кредитування 10 000,00 грн.
Позивачем надано суду Договір про споживчий кредит № 4284457 від 16.05.2021 р., між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 з анкетними даними, тотожними в Анкеті-заяві, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» зобов`язалось надати ОСОБА_1 кредит 10000,00 грн. на строк 30 днів, зі сплатою комісії 10 % від суми кредиту, та сплатою процентів 1,5 % за кожен день користування кредитом.
Згідно з пунктами 6.1, 6.2 Кредитного договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Підписання договору відбувається шляхом підписання його одноразовим ідентифікатором, який надсилається електронним повідомленням на мобільний телефонний номер позичальника.
Додатками до вказаного договору є Паспорт споживчого кредиту і Графік платежів.
Відповідно до платіжного доручення № 46389923 від 16.05.2021 р., ТОВ «Мілоан» було сплачено 10 000,00 грн. на банківську картку НОМЕР_1 , отримувач: ОСОБА_1 .
Згідно з розрахунком заборгованості, відповідачу нарахована сума боргу 45500,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - тіло кредиту, 34500,00 грн. - відсотки, 1000,00 грн. - комісія; періоду і бази нарахування процентів розрахунок не містить.
Відповідно до договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 р., ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4284457 на суму 45500,00 грн.
27.09.2023 року на адресу ОСОБА_1 направлено досудову вимогу з повідомленням про заміну кредитора.
Відповідач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем з 03.04.2017 р.
Відповідно до виписки оператора мобільного зв`язку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по номеру мобільного телефону відповідача, 16.05.2021 р. о 14.41 год. підключено послугу «Заміна SIM-карти», о 15.15 год. підключено послугу «Обмеження віддаленої заміни SIM-карти». Також, в цей короткий період часу зазначено про надходження численних смс-повідомлень від MailRu, Ukrnet, Google, Privatbank, Monobank, Bistrozaim, KasaCredi. О 17.01 год. зафіксовано «заміну SIM-карти».
Згідно із Інформацією Бюро кредитних історій, 16.05.2021 р. оформлено три кредитних договори, боржником по яких є ОСОБА_1 .
Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 02.06.2021 р. зареєстроване кримінальне провадження № 42021102050000065, заява від 19.05.2021 р., за фактом укладення іншими особами кредитних договорів від імені ОСОБА_1 .
Згідно з копіями листів, ОСОБА_1 неодноразово звертався до прокуратури і кіберполіції з приводу належної організації розслідування за його заявою, також до НБУ з приводу порушення конфіденційності його персональних даних.
Листом від 29.08.2021 р. на заяву ОСОБА_1 ТОВ «МІЛОАН» повідомлено, що за результатом службової перевірки відсутні підстави вважати, що кредитний договір було укладено іншою особою.
У наданому відеозаписі висловлено версію ОСОБА_1 щодо вчинення шахрайських дій стосовно нього за обставинами, викладеними у заявах у цій справі.
У цій справі позивач стверджує, що 16.05.2021 р. відповідач шляхом реєстрації в особистому кабінеті ТОВ «Мілоан» та електронного підпису одноразовим ідентифікатором уклав електронний кредитний договір, за умовами якого отримав кредит в сумі 10 000,00 грн.
Водночас, позивач не надав суду доказів, які би підтверджували укладення вказаного кредитного договору саме відповідачем ОСОБА_1 .
Так, у справі відсутні докази того, що ідентифікацію в особистому кабінеті ТОВ «Мілоан» пройшов саме ОСОБА_1 , що електронний підпис одноразовим ідентифікатором було вчинено ОСОБА_1 , а також відсутні відомості про те, на який номер телефону було відправлено одноразовий ідентифікатор, та чи належить він ОСОБА_1 .
Водночас, суд першої інстанції прийняв до уваги, що на час укладення кредитного договору ОСОБА_1 втратив доступ до свого номера мобільного зв`язку, через заміну невідомими особами SIM-карти його номера, підключення послуги обмеження відділеної заміни SIM-карти. Саме у вказаний період часу зафіксовані смс-повідомлення від кредитних установ, та було оформлено кредит, зокрема в ТОВ «Мілоан».
З приводу шахрайських дій по оформленню кредитів ОСОБА_1 неодноразово і послідовно звертався до правоохоронних органів.
Зазначення у кредитному договорі персональних даних ОСОБА_1 саме по собі не може беззаперечно свідчити про укладення ним кредитного договору. Крім того, прізвище позичальника у кредитному договорі вказано як « ОСОБА_1 », а прізвище відповідача - « ОСОБА_1 », у договорі вказаний інший номер телефону.
Також, позивач не надав суду доказів того, що кредитні кошти в сумі 10 000,00 грн. були отримані ОСОБА_1 , а надане позивачем платіжне доручення не дозволяє ідентифікувати власника карткового рахунку, і такий не був встановлений під час розгляду справи вжитими судом заходами.
Отже, суд вважав, що доводи відповідача про неукладення ним кредитного договору і неотримання кредитних коштів заслуговують на увагу. Водночас, позивач не довів укладення кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 і отримання ним кредитних коштів, а тому відсутні підстави для стягнення кредитної заборгованості із відповідача.
Суд відхилив доводи позивача про презумпцію дійсності правочину, оскільки у цій справі відсутні докази укладення і підписання договору відповідачем, а тому для вирішення правомірності стягнення заборгованості визнання такого правочину недійсним законом не вимагається.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
 
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" (тут і далі -в редакції, чинній на час укладення оспорюваного правочину) електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною четвертою статті 14 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи.
Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України "Про інформацію" та спеціальний Закон України "Про захист персональних даних".
Відповідно до статті 2 Закону України "Про захист персональних даних" персональні дані -  це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку).
Судом встановлено, що в анкетній заяві від 16 травня 2021 року (яка містить детальну інформацію щодо процесу оформлення та розгляду заяви почасово) та у п. 10 вищевказаного договору про споживчий кредит від 16 травня 2021 року вказано, зокрема: Позичальник ПІБ; ідентифікаційний код, паспортні дані, адреса реєстрації, номер телефону, електронна пошта; в анкеті заяві, крім того, вказано дату народження останнього.
Зазначення у кредитному договорі персональних даних ОСОБА_1 саме по собі не може беззаперечно свідчити про укладення ним кредитного договору. Крім того, прізвище позичальника у кредитному договорі вказано як « ОСОБА_1 », а прізвище відповідача - « ОСОБА_1 », у договорі вказаний інший номер телефону.
Крім того, у вищевказаному платіжному дорученні № 46389923 від 16 травня 2021 року, яким ТОВ "Мілоан" перераховано отримувачу 10 000 грн, також вказано ідентифікаційний код останнього.
Доказів на спростування відповідності анкетних даних відповідача, окрім зазначення їх не державною мовою, в зазначених анкеті заяві та договорі матеріали справи не містять.
Згідно пунктами 9.1, 9.2 договору його укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (ІТС) Товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через веб-сайт https://cashberry.com.ua. Електронна ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".
Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту затверджені Товариством. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на веб-сайті товариства https://cashberry.com.ua.
Пунктом 9.4 договору передбачено, що цей договір є укладеним з моменту його підписання та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі № 127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Отже, відповідачем не спростовано належними доказами укладання кредитного договору в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував виконання обов`язку кредитора про перерахування відповідачу кредитних коштів у сумі 10 000 грн та зазначив, що позивачем при розгляді справи у суді першої інстанції не було надано належних доказів перерахування ТОВ "Мілоан" на рахунок відповідача кредитних коштів. Позивач при розгляді справи у суді першої інстанції не підтвердив належними доказами перерахування ТОВ «Мілоан» на картковий рахунок відповідача кредитних коштів у сумі 10 000 грн.
У справі відсутні докази того, що ідентифікацію в особистому кабінеті ТОВ «Мілоан» пройшов саме ОСОБА_1 , що електронний підпис одноразовим ідентифікатором було вчинено ОСОБА_1 , а також відсутні відомості про те, на який номер телефону було відправлено одноразовий ідентифікатор, та чи належить він ОСОБА_1 .
Водночас, суд приймає до уваги, що на час укладення кредитного договору ОСОБА_1 втратив доступ до свого номера мобільного зв`язку, через заміну невідомими особами SIM-карти його номера, підключення послуги обмеження відділеної заміни SIM-карти. Саме у вказаний період часу зафіксовані смс-повідомлення від кредитних установ, та було оформлено кредит, зокрема в ТОВ «Мілоан».
Тому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано суду доказів, які б підтвердили виконання ТОВ «Мілоан» обов`язку щодо перерахування відповідачу грошових коштів у сумі 10 000 грн та погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заявлених вимог.
Таким чином, позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не надано доказів на підтвердження дійсного зарахування кредитних коштів позикодавцем на банківські рахунки відповідача (реквізити банківської платіжної картки), позивачем не доведено фактичного користування відповідачем кредитними коштами, тому відсутні підстави задоволення позовних вимог позивача ТОВ «Діджи Фінанс».
У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, зокрема, позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами, а також доказів наявності заборгованості саме у визначеному у позові розмірі.
Доводи апеляційної скарги про доведеність заявлених позовних вимог, з урахуванням встановлених у даній справі обставин, відхиляються як такі, що не знайшли свого підтвердження.
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить, а наведені доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.
На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                       Є.П. Євграфова
 
                                                                                                 Т.О. Писана