ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 травня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 915/1848/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Л.В. Поліщук,
суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,
секретар судового засідання –  В.М. Просяник,
за участю представників сторін:
від позивача: І.П. Вірченко
від відповідача: В.А. Задерецький
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Громадської організації «Миколаївська обласна організація Товариства сприяння обороні України»
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.12.2024 (суддя                           М.В. Мавродієва, м.Миколаїв) 
у справі №915/1848/23
за позовом: Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» 
до відповідача: Громадської організації «Миколаївська обласна організація Товариства сприяння обороні України»
про стягнення заборгованості за теплову енергію в сумі 322134,39 грн,

В С Т А Н О В И В :
Коротка історія справи 
У грудні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Громадської організації «Миколаївська обласна організація Товариства сприяння обороні України», в якій просило стягнути з останньої 322134,39 грн, з яких: 197949,95 грн - основного боргу за теплову енергію, 99520,82 грн – інфляційних втрат, 14980,84 грн – 3% річних та 9682,78 грн – пені.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №2158 від 01.06.2013, зокрема щодо своєчасної та у повному обсязі оплати поставленої позивачем теплової енергії в гарячій воді за період з листопада 2021 року по липень 2023 року, внаслідок чого утворився основний борг у спірній сумі, на який позивачем нараховано пеню в порядку пункту 7.2.3. договору, а також здійснено нарахування в порядку частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23.12.2024 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Громадської організації «Миколаївська обласна організація Товариства сприяння обороні України» на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» 113570,13 грн основного боргу, 14024,71 грн – 3% річних, 98255,98 грн інфляційних втрат, 3387,77 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що фактично теплова енергія в нежитлове приміщення по вул. Шевченка, 71, у місті Миколаєві постачалась та споживалась відповідачем лише у опалювальному сезоні 2021 – 2022 років, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідача основного боргу за період з листопада 2021 року по жовтень 2022 року і нарахованих на нього 3% річних за період з 11.11.2021 по 31.07.2023 та інфляційних втрат за період з грудня 2021 року по липень 2023 року. Водночас суд встановив відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення основного боргу (з умовно-постійної частини тарифу) за період з листопада 2022 року по липень 2023 року та нарахованих на нього 3% річних, інфляційних втрат та пені, оскільки в матеріалах справи відсутній наряд на підключення системи опалення відповідача в опалювальному сезоні 2022 – 2023 років.
Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги
Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Громадська організація «Миколаївська обласна організація Товариства сприяння обороні України» звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог та стягнення 113570,13 грн основного боргу, 14024,71грн – 3% річних, 98255,98 грн інфляційних втрат, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник послався на те, що умовами укладеного між сторонами договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №2158 від 01.06.2013 не передбачено обов`язку відповідача щодо оплати умовно-постійної частини тарифу, не передбачено обов`язку оплати тарифу на послугу з постачання теплової енергії та не передбачено права позивача на нарахування та примушування до виконання нарахованих умовно-постійної частини тарифу на послугу з постачання теплової енергії. 
Також апелянт звернув увагу на те, що рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №984 від 13.10.2021 «Про встановлення тарифів на транспортування, постачання теплової енергії та послугу з постачання теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» встановлено, що двоставкові тарифи на послугу з постачання теплової енергії застосовуються за умови переходу на нові договори про надання комунальних послуг згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189 – VII, при цьому позивачем доказів звернення до відповідача із пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до існуючого договору та доказів їх прийняття відповідачем до суду не подано.
За наведеного, на думку апелянта, твердження позивача про наявність заборгованості за умовно-постійною складовою тарифу у період з листопада 2021 року по жовтень 2022 року, про обов`язок її оплати відповідачем, і вимога про необхідність її стягнення з відповідача по суті не підтверджені жодним доказом наявності відповідного зобов`язання і ґрунтуються виключно на необґрунтованих та недоведених твердженнях.
Позиція позивача щодо апеляційної скарги.
У відзиві на апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль», погоджуючись з мотивами оскаржуваного рішення суду, просило залишити його без змін, а у задоволенні апеляційної скарги – відмовити. 
Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції
Апеляційна скарга зареєстрована судом 22.01.2025 за вх.№325/25.
Одночасно із поданням апеляційної скарги скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення (вх.№328/25 від 22.01.2025) та про проведення судових засідань в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів (вх.№329/25 від 22.01.2025).
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду апеляційної скарги та клопотань визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів:           К.В. Богатиря, С.В. Таран, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2025 та протоколами передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.01.2025.
22.01.2025 відділом документообігу (канцелярією) Південно-західного апеляційного господарського суду складено акт про те, що під час реєстрації апеляційної скарги б/н від 21.01.2025 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.12.2024 у справі №915/1848/23, надісланої Громадською організацією «Миколаївська обласна організація Товариства сприяння обороні України», не виявилося вказаних у додатку документів, а саме: доказів надсилання копії скарги іншій стороні.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Громадської організації «Миколаївська обласна організація Товариства сприяння обороні України» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.12.2024 у справі №915/1848/23 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Миколаївської області надіслати матеріали справи №915/1848/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. 
06.02.2025 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.
Між тим, головуючий суддя Л.В. Поліщук з 31.01.2025 по 11.02.2025 перебувала у відрядженні, а з 12.02.2025 по 14.02.2025 – у відпустці, з огляду на що питання щодо апеляційної скарги вирішувалося 17.02.2025.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 апеляційну скаргу Громадської організації «Миколаївська обласна організація Товариства сприяння обороні України» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.12.2024 у справі №915/1848/23 залишено без руху з підстав відсутності доказів надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів листом з описом вкладення позивачу. Встановлено скаржнику строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. 
В межах встановленого ухвалою від 17.02.2025 строку від скаржника надійшла заява (вх.№325/25/Д1 від 26.02.2025) про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 клопотання Громадської організації «Миколаївська обласна організація Товариства сприяння обороні України» про поновлення строку на подання апеляційної скарги залишено без розгляду, оскільки скаржником не було пропущено строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Громадської організації «Миколаївська обласна організація Товариства сприяння обороні України» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.12.2024 у справі №915/1848/23. Встановлено позивачу строк до 18.03.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Розгляд апеляційної скарги призначено на 15.04.2025 об 11:00 год.
10.03.2025 від Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№325/25/Д2 від 10.03.2025).
15.04.2025 від представника Громадської організації «Миколаївська обласна організація Товариства сприяння обороні України» - адвоката Задерецького Віталія Анатолійовича надійшло клопотання (вх.№1584/25 від 15.04.2025) про відкладення розгляду справи.
У судовому засіданні 15.04.2025 Південно-західним апеляційним господарським судом шляхом постановлення протокольної ухвали було задоволено зазначене вище клопотання та відкладено розгляд справи №915/1848/23 на 27.05.2025 о 12:00 год.
З метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, ухвалою суду від 15.04.2025 вирішено розглянути апеляційну скаргу Громадської організації «Миколаївська обласна організація Товариства сприяння обороні України» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.12.2024 у справі №915/1848/23 поза межами строку, встановленого у частині першій статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк. Цією ж ухвалою суду повідомлено Громадську організацію «Миколаївська обласна організація Товариства сприяння обороні України» про дату, час та місце проведення наступного судового засідання.
У судовому засіданні, яке за клопотанням апелянта відбувалось в режимі відеоконференції, представники сторін надали усні пояснення, відповідно до яких підтримали свої правові позиції у справі.
За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне. 
Фактичні обставини справи
01.06.2013 між Приватним акціонерним товариством «Миколаївська теплоелектроцентраль», як енергопостачальною організацією, та Миколаївською обласною організацією Товариства сприяння обороні України, як споживачем, укладено договір №2158 про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі – договір).
У розділі 1 договору визначено його предмет, відповідно до якого за цим договором енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.
За даним договором споживач зобов`язується: виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і терміни, які передбачені договором (пункт 3.2.2.); додержуватись умов та порядку припинення подачі теплової енергії, які передбачені Правилами користування тепловою енергією, додатком 3 та іншими нормативним актами (пункт 3.2.4).
Енергопостачальна організація має право, зокрема, обмежувати або повністю припиняти постачання теплової енергії у випадках та порядку, визначених Правилами користування тепловою енергією, іншими нормативними актами України, а також додатком 3 до договору (пункт 4.1.4. договору).
Згідно із пунктом 4.2.1. договору енергопостачальна організація зобов`язана забезпечувати постачання теплової енергії споживачу в обсягах згідно з договором.
Пунктом 5.1. договору передбачено, що облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку, у разі відсутності - розрахунковим способом.
Відповідно до пункту 6.1. договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться по тарифах, встановлених ПАТ «Миколаївська ТЕЦ», в грошовій формі, або по узгодженню сторін іншим, не забороненим діючим законодавством, способом.
Розрахунковим періодом є календарний місяць (пункт 6.2. договору).
Споживач за 20 днів до початку розрахункового періоду оплачує енергопостачальній організації вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця (пункт 6.3. договору).
Пунктом 7.2.3. договору передбачено відповідальність споживача за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені, яка обчислюється від суми простроченого платежу, та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період, за який нараховується пеня, відповідно до Закону України від 22.11.1996 №543/96-ВР.
Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2014 (пункт 10.1. договору). Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (пункт 10.4. договору).
Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення арбітражним судом; ліквідації сторін (пункт 10.2. договору).
У пункті 11.3. договору визначено, що при виникненні обставин, не обумовлених цим договором, сторони зобов`язані керуватись Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування тепловою енергією, Тимчасовими правилами обліку, відпуску та споживання теплової енергії, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючого обладнання і теплових мереж та іншими нормативними документами, що регулюють відносини сторін з приводу теплопостачання.
Договір підписано сторонами та скріплено їх печатками.
У додатку №1 «Дані про об`єкти теплоспоживання» до договору сторони погодили об`єкт теплоспоживання за адресою: вул.Шевченка, буд.71.
Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 25.09.2020 за Громадською організацією «Товариство сприяння обороні України» зареєстровано право приватної власності на нежитлові приміщення, а саме: учбовий корпус, літ.А-5, загальною площею 3487,1 кв.м; склад, літ. Б-1, загальною площею 69,1 кв.м, за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул.Шевченка, буд.71.
Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1106 від 29.10.2021 «Про початок опалювального періоду 2021-2022 років у житловому фонді та на інших об`єктах м.Миколаєва» визначено з 01.11.2021 розпочати опалювальний період на всіх об`єктах житлового фонду, інших об`єктах, крім населення, яке користується природним газом або електричною енергією для потреб опалення, згідно з нормами та нормативами споживання. Підключення систем теплопостачання визначено проводити на підставі нарядів, що видаються виконавцями послуг.
19.11.2021 позивачем підключено систему опалення об`єкта відповідача, про що оформлено наряд №Т/О 3158.1 на підключення систем опалення за адресою: вул.Шевченка, 71. Наряд підписано представниками позивача та відповідача.
28.03.2022 Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради прийнято рішення №263 «Про закінчення опалювального сезону 2021-2022 років», відповідно до якого вирішено закінчити опалювальний сезон з 29.03.2022 на всіх об`єктах, крім закладів дошкільної освіти, лікарень, пологових будинків, амбулаторій.
Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №625 від 09.11.2022 «Про початок опалювального періоду 2022-2023 років для об`єктів соціально-культурної сфери» вирішено забезпечити опалення організацій, закладів та установ охорони здоров`я, освіти, соціального захисту, інших об`єктів соціально - культурної сфери, що мають власні котельні, а також об`єктів, на яких у зв`язку зі зниженням середньодобової температури зовнішнього повітря до +8С і нижче не забезпечуються належні умови відповідно до санітарних норм. Підключення систем теплопостачання визначено проводити на підставі нарядів, що видаються виконавцями послуг.
24.03.2023 Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради прийнято рішення №176 «Про закінчення опалювального сезону 2022-2023 років», відповідно до якого вирішено закінчити опалювальний період з 24.03.2023 на всіх об`єктах, крім закладів дошкільної освіти, лікарень, пологових будинків, амбулаторій.
Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №984 від 13.10.2021 «Про встановлення тарифів на транспортування, постачання теплової енергії та послугу з постачання теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» встановлено ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» економічно обґрунтовані тарифи на теплову енергію за умовно-змінною частиною та умовно-постійною частиною тарифу (місячна плата за одиницю приєднаного теплового навантаження) для потреб інших споживачів: умовно-змінну частину двоставкового тарифу на теплову енергію у розмірі 2041,31 грн/Гкал (без ПДВ); умовно-постійну частину двоставкового тарифу на теплову енергію (місячна абонентська плата на одиницю теплового навантаження) у розмірі 94955,11 грн/Гкал/год (без ПДВ).
Пунктом 6 рішення №984 від 13.10.2021 визначено, що тарифи, передбачені пунктом 1.3 цього рішення, встановлюються на 12 місяців та вводяться в дію з початку опалювального сезону 2021-2022 років. Тарифи на послугу з постачання теплової енергії застосовуються за умови переходу на нові договори про надання комунальних послуг згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII.
Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1265 від 08.12.2021 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13.10.2021 №984» встановлено ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» економічно обґрунтовані тарифи на теплову енергію за умовно-змінною частиною та умовно-постійною частиною тарифу (місячна плата за одиницю приєднаного теплового навантаження) для потреб інших споживачів: умовно-змінну частину двоставкового тарифу на теплову енергію у розмірі 3376,37 грн/Гкал (без ПДВ); умовно-постійну частину двоставкового тарифу на теплову енергію (місячна абонентська плата на одиницю теплового навантаження) у розмірі 97738,46грн/Гкал/год (без ПДВ).
Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №124 від 09.02.2022 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13.10.2021 №984» встановлено ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» економічно обґрунтовані тарифи на теплову енергію за умовно-змінною частиною та умовно-постійною частиною тарифу (місячна плата за одиницю приєднаного теплового навантаження) для потреб інших споживачів: умовно-змінну частину двоставкового тарифу на теплову енергію у розмірі 3587,38 грн/Гкал (без ПДВ); умовно-постійну частину двоставкового тарифу на теплову енергію (місячна абонентська плата на одиницю теплового навантаження) у розмірі 138301,27 грн/Гкал/год (без ПДВ).
Позивачем за період з листопада 2021 року по липень 2023 року сформовано та виставлено відповідачу акти прийому-передачі теплової енергії у гарячій воді на загальну суму 830774,35 грн, а саме: акт прийому - передачі №2158 від 30.11.2021 на суму 55309,81грн; акт - прийому передачі №2158 від 31.12.2021 на суму 111267,31 грн; акт прийому - передачі №2158 від 31.01.2022 на суму 284411,34 грн; акт прийому - передачі №2158 від 28.02.2022 на суму 191827,02 грн; акт прийому - передачі №2158 від 31.03.2022 на суму 136010 грн; акт прийому - передачі №2158 від 30.04.2022 на суму 36179,18 грн; акт прийому - передачі №2158 від 31.05.2022 на суму – 118545,48 грн; акт прийому - передачі №2158 від 30.06.2022 на суму 9987,07 грн; акт прийому - передачі №2158 від 31.07.2022 на суму 9987,07 грн; акт прийому - передачі №2158 від 31.08.2022 на суму 9987,07 грн; акт прийому - передачі №2158 від 30.09.2022 на суму 9987,07 грн; акт прийому - передачі №2158 від 31.10.2022 на суму 9987,07 грн; акт прийому - передачі №2158 від 30.11.2022 на суму 4483,26 грн; акт прийому - передачі №2158 від 31.12.2022 на суму 9987,07 грн; акт прийому - передачі №2158 від 31.01.2023 на суму 9987,07 грн; акт прийому - передачі №2158 від 28.02.2023 на суму 9987,07 грн; акт прийому - передачі №2158 від 31.03.2023 на суму 9987,07 грн; акт прийому - передачі №2158 від 30.04.2023 на суму 9987,07 грн; акт прийому - передачі №2158 від 31.05.2022 на суму 9987,07 грн; акт прийому - передачі №2158 від 30.06.2023 на суму 9987,07 грн та акт прийому - передачі №2158 від 31.07.2023 на суму 9987,07 грн.
Акти прийому-передачі теплової енергії у гарячій воді відповідачем не підписано.
Також в матеріалах справи містяться рахунки за надання відповідачу послуг з постачання теплової енергії в гарячій воді за укладеним між сторонами договором за зазначений період. Матеріали справи не містять доказів надіслання їх позивачем відповідачу.
Нарахування позивачем вартості поставленої теплової енергії здійснювалось з урахуванням умов договору, а також рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №984 від 13.10.2021 «Про встановлення тарифів на транспортування, постачання теплової енергії та послугу з постачання теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» та постанови Кабінету Міністрів України №1209 від 10.11.2021 «Деякі питання нарахування (визначення) плати за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у зв`язку зі зміною ціни природного газу». 
Як вказує позивач, відповідач частково розрахувався за поставлену позивачем у період з листопада 2021 року по липень 2023 року теплову енергію в сумі 632824,40 грн, у зв`язку з чим залишився не сплаченим борг у сумі 197949,95 грн.
Позивач звертався до відповідача з претензіями №148-Ю від 13.09.2022 та №520-Ю від 19.04.2023 про сплату суми боргу.
В свою чергу, відповідач звернувся до позивача з листами №03/70 від 08.12.2022, №03/14 від 08.02.2023, №03/41 від 05.04.2023, в яких просив розірвати договір №2158 від 01.06.2013 про постачання теплової енергії в гарячій воді та заперечував проти оплати умовно-постійної частини тарифу.
08.06.2023 відповідач звернувся до позивача з листом №03/65, в якому просив останнього розпочати процедуру фактичного відключення від системи централізованого опалення та розірвання договору №2158 від 01.06.2013 про постачання теплової енергії в гарячій воді.
Позивач у листах №211-Ю від 28.11.2022, №297-Ю від 19.01.2023, №400-Ю від 13.03.2023, №578-Ю від 08.05.2023 та №887-Ю від 06.06.2023 зазначав про те, що фінансове навантаження на відповідача не є приводом для припинення договірних відносин та вимагав погасити наявну заборгованість. Також зазначеними листами відповідачу надавались розрахунки складових нарахувань за умовно-змінною частиною та умовно-постійною частиною тарифу.
Позиція суду апеляційної інстанції
Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з Громадської організації «Миколаївська обласна організація Товариства сприяння обороні України» 322134,39 грн, з яких: 197949,95 грн - основного боргу за поставлену позивачем теплову енергію за період з листопада 2021 року по липень 2023 року, а також 99520,82 грн – інфляційних втрат за період з грудня 2021 року по липень 2023 року, 14980,84 грн – 3% річних з 11.11.2021 по 31.07.2023 та 9682,78 грн – пені за період з лютого 2023 по липень 2023.
Як зазначалось, частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що фактично теплова енергія в нежитлове приміщення по вул. Шевченка, 71, у місті Миколаєві постачалась та споживалась відповідачем лише у опалювальному сезоні 2021 – 2022 років, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідача основного боргу за період з листопада 2021 року по жовтень 2022 року і нарахованих на нього 3% річних за період з 11.11.2021 по 31.07.2023 та інфляційних втрат за період з грудня 2021 року по липень 2023 року. Водночас суд встановив відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення основного боргу (з умовно-постійної частини тарифу) за період з листопада 2022 року по липень 2023 року та нарахованих на нього 3% річних, інфляційних втрат та пені, оскільки в матеріалах справи відсутній наряд на підключення системи опалення відповідача в опалювальному сезоні 2022 – 2023 років.
Скаржник, звертаючись із апеляційною скаргою, не погоджується з рішенням суду в частині часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 113570,13 грн основного боргу, 14024,71 грн – 3% річних, 98255,98 грн - інфляційних втрат, а відтак, враховуючи положення частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України та зважаючи на зміст апеляційної скарги, Південно-західний апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення лише у відповідний частині.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Матеріалами справи підтверджено, що підставою виникнення зобов`язання відповідача з оплати теплової енергії є договір про постачання теплової енергії в гарячій воді від №2158 від 01.06.2013.
Цей договір наразі не є розірваним, він є пролонгованим і чинним, отже, обов`язковим до виконання.
Згідно із статтею 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Відповідно до частин першої – третьої статті 275 Господарського кодексу України (в редакції, що була чинною станом на дату укладення між сторонами договору) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії.
Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.
Згідно із частинами шостою та сьомою статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.
Закон України «Про теплопостачання» визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.
У статті 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено такі терміни, що вживаються у цьому Законі:
споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;
теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії;
теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;
теплоносій - рідка або газоподібна речовина, що циркулює у трубах або каналах і передає теплову енергію в системах теплопостачання, опалення, вентиляції та технологічних установках.
Відповідно до частини п`ятої статті 19 Закону України «Про теплопостачання» теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі.
При цьому частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» також передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
За приписами статті 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб`єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.
Так, відповідно до частини першої статті 632 Цивільного кодексу України ціна у договорі встановлюється за домовленістю сторін, а у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Згідно зі статтями 189, 191 Господарського кодексу України та статтями 10, 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення» суб`єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни. Державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку.
Згідно зі статтею 15 Закону України «Про теплопостачання» діяльність у сфері теплопостачання підлягає державному регулюванню. У статті 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що тариф (ціна) на теплову енергію - це грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.
Рішеннями Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №984 від 13.10.2021 «Про встановлення тарифів на транспортування, постачання теплової енергії та послугу з постачання теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ», №1265 від 08.12.2021 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради» від 13.10.2021 «Про встановлення тарифів на транспортування, постачання теплової енергії та послугу з постачання теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ», №124 від 09.02.2022 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради» від 13.10.2021 року №984 «Про встановлення тарифів на транспортування, постачання теплової енергії та послугу з постачання теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» встановлено економічно обґрунтовані двоставкові тарифи на теплову енергію та послугу з постачання теплової енергії за умовно-змінною частиною та умовно-постійною частиною тарифу.
Двоставковий формат тарифу обумовлює компенсацію підприємству двох частин витрат окремо, тобто двома ставками.
Перша ставка (умовно-змінні витрати) - плата за спожиту теплову енергію, за рахунок якої здійснюються витрати на придбання лише енергоресурсів (палива, електроенергії та покупної теплової енергії). Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від обсягів теплової енергії, яка виробляється та надається споживачеві, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплової енергії (грн/Гкал). Тобто споживач, сплачуючи за теплову енергію на опалення за показаннями будинкового приладу обліку, сплачує лише вартість природного газу, електричної та покупної теплової енергії. Споживач сплачує за цією ставкою лише протягом опалювального періоду та розмір платежу залежить від обсягів спожитої теплової енергії.
Друга ставка (умовно-постійні витрати) - плата за приєднане теплове навантаження, за рахунок якої здійснюються витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані, а також зі збутом та реалізацією теплової енергії і послуг з опалення. Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від кількості і потужності технологічного обладнання, що виробляє та транспортує теплову енергію споживачам та визначається, виходячи з обсягу теплового навантаження, що приєднане до джерела теплової енергії, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплового навантаження на джерело теплової енергії (грн/Гкал/годину).
Пунктом 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 № 1022), визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.
Умовно-постійна частини тарифу для приміщень, вбудованих в житлові будинки/нежитлові будівлі, розраховується згідно з даними теплового навантаження будівлі, пропорційно опалюваній площі приміщення споживача.
Положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом, на підставі рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1106 від 29.10.2021 «Про початок опалювального періоду 2021-2022 років у житловому фонді та на інших об`єктах м.Миколаєва» з 01.11.2021 розпочато опалювальний період на всіх об`єктах житлового фонду, інших об`єктах, крім населення, яке користується природним газом або електричною енергією для потреб опалення, згідно з нормами та нормативами споживання. Також вказаним рішенням визначено, що підключення систем теплопостачання проводити на підставі нарядів, що видаються виконавцями послуг.
19.11.2021 позивачем підключено систему опалення об`єкта відповідача, про що оформлено наряд №Т/О 3158.1 на підключення систем опалення за адресою вул.Шевченка, 71, у м.Миколаєві. Наряд підписано представниками позивача та відповідача.
Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №263 від 28.03.2022 «Про закінчення опалювального сезону 2021-2022 років» закінчено опалювальний сезон з 29.03.2022 на всіх об`єктах, крім закладів дошкільної освіти, лікарень, пологових будинків, амбулаторій.
Отже, з урахуванням встановлених обставин справи та приписів чинного законодавства, відповідач зобов`язаний був оплатити вартість поставленої теплової енергії у опалювальному сезоні 2021 – 2022 року, а саме, за період з листопада 2021 року по жовтень 2022 року.
Позивачем на підтвердження надання відповідачу послуг з постачання теплової енергії у гарячій воді за укладеним між сторонами договором №2158 від 01.06.2013 в період з листопада 2021 року по жовтень 2022 року надано акти наданих послуг на загальну суму 746394,53 грн, зокрема акт прийому - передачі №2158 від 30.11.2021 на суму 55309,81 грн; акт - прийому передачі №2158 від 31.12.2021 на суму 111267,31 грн; акт прийому - передачі №2158 від 31.01.2022 на суму 284411,34 грн; акт прийому - передачі №2158 від 28.02.2022  на суму 191827,02 грн; акт прийому - передачі №2158 від 31.03.2022 на суму 136010 грн; акт прийому - передачі №2158 від 30.04.2022 на суму 36179,18 грн; акт прийому - передачі №2158 від 31.05.2022 на суму – 118545,48 грн; акт прийому - передачі №2158 від 30.06.2022 на суму 9987,07 грн; акт прийому - передачі №2158 від 31.07.2022 на суму 9987,07 грн; акт прийому - передачі №2158 від 31.08.2022 на суму 9987,07 грн; акт прийому - передачі №2158 від 30.09.2022 на суму 9987,07 грн; акт прийому - передачі №2158 від 31.10.2022 на суму 9987,07 грн.
Також позивачем надано рахунки за надання відповідачу послуг з постачання теплової енергії в гарячій воді за укладеним між сторонами договором у зазначений період. 
Вказані рахунки на оплату наданих послуг містять детальну інформацію здійсненого нарахування: за неопалювальний період здійснено нарахування плати та послуги з умовно-постійної частини тарифу, а за опалювальний період здійснено нарахування послуги з постачання теплової енергії (умовно-змінна частина тарифу) та умовно-постійної частини тарифу.
Матеріали справи не містять доказів надіслання позивачем відповідачу рахунків за листопад 2021 – жовтень 2022.
Водночас колегія суддів звертає увагу, що наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку. За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №920/1343/21 від 29.04.2020).
Строк виконання зобов`язань з оплати послуг з постачання теплової енергії є таким, що настав. 
Позивач вказує, що відповідач здійснив лише часткову оплату виставлених позивачем рахунків в сумі 632824,40 грн. 
Отже, за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем сумі 113570,13 грн.
У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.
Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.
Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.
Відповідачем контррозрахунку вартості поставленої позивачем енергії у період з листопада 2021 по жовтень 2022 на суму 113570,13 грн суду не надано, факту постачання позивачем теплової енергії до об`єкту відповідача у спірний період не спростовано, а також не надано доказів погашення основного боргу у зазначеній сумі.
Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії у гарячій воді за опалювальний період 2021-2022 роки у сумі 113570,13 грн.
При цьому доводи апелянта про те, що умовами укладеного між сторонами договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №2158 від 01.06.2013 не передбачено обов`язку відповідача сплати умовно-постійної частини тарифу, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки згідно з умовами такого договору енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (розділ 1 договору). 
Як вже зазначалось, рішеннями Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №984 від 13.10.2021 «Про встановлення тарифів на транспортування, постачання теплової енергії та послугу з постачання теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ», №1265 від 08.12.2021 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради» від 13.10.2021 «Про встановлення тарифів на транспортування, постачання теплової енергії та послугу з постачання теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ», №124 від 09.02.2022 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради» від 13.10.2021 року №984 «Про встановлення тарифів на транспортування, постачання теплової енергії та послугу з постачання теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» встановлено економічно обґрунтовані двоставкові тарифи на теплову енергію та послугу з постачання теплової енергії за умовно-змінною частиною та умовно-постійною частиною тарифу.
Враховуючи викладене, у зв`язку із встановленням відповідними рішеннями двоставкових тарифів на теплову енергію, у відповідача виник обов`язок, зокрема, щодо сплати умовно-постійної складової тарифу. Апеляційний суд підкреслює, що застосування нових тарифів не потребує внесення змін до договору, укладення додаткових угод чи інших дій з боку сторін. Розрахунок за теплову енергію, спожиту після дати затвердження нових тарифів, здійснюється виключно відповідно до цих тарифів.
Посилання апелянта на те, що рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №984 від 13.10.2021 «Про встановлення тарифів на транспортування, постачання теплової енергії та послугу з постачання теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» встановлено, що двоставкові тарифи на послугу з постачання теплової енергії застосовуються за умови переходу на нові договори про надання комунальних послуг згідно із Законом України «Про житлово –комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189 – VII, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки зазначене не стосується тарифів на теплову енергію у разі укладення договорів поставки (купівлі-продажу) теплової енергії, при цьому між сторонами у справі не було укладено договору про надання житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії, а укладено саме договір на постачання теплової енергії, до якого в силу вимог частини другої статті 712 Цивільного кодексу України застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Колегія суддів, враховуючи вищенаведене та несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання в частині повної та своєчасної сплати вартості спожитої теплової енергії за договором №2158 від 01.06.2013 про постачання теплової енергії в гарячій воді за період з листопада 2021 року по жовтень 2022 року, вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано відповідачу 3% річних та інфляційні втрати.
Суд першої інстанції здійснив перерахунок 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості, яка виникла у період з листопада 2021 року по жовтень 2022 року, та дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 14024,71 грн – 3% річних, нарахованих за період з 11.11.2021 по 31.07.2023, та 98255,98 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з грудня 2021 року по липень 2023 року.
Оскільки жодних доводів стосовно неправильності проведеного судом першої інстанції розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних апеляційна скарга не містить, а суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги при апеляційному перегляді справи, колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду в апеляційному порядку оскаржуване рішення в частині правильності розрахунків не переглядається.
Висновки суду апеляційної інстанції
В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи скаржника не спростовують висновків Господарського суду Миколаївської області, а тому підстав для зміни чи скасування рішення суду від 23.12.2024 у справі №915/1848/24 колегія суддів не вбачає, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Розподіл судових витрат
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 284 ГПК України, 
Південно-західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Миколаївська обласна організація Товариства сприяння обороні України» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.12.2024 у справі №915/1848/23 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повну постанову складено 29.05.2025.

          Головуючий суддя                                                                      Л.В. Поліщук

          Суддя                                                                                           К.В. Богатир

          Суддя                                                                                          С.В. Таран