ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/24061/23                                                                     

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

06 травня 2025 року                                                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Кобаля М.І., Мельничука В.П.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року, суддя Лапій С.М., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача при затвердженні позивачу висновку про призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015;
- зобов`язати відповідача вчинити певні дії, затвердити висновок про призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно відмовив у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено. 
Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення без розгляду документів ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги.
Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути документи ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги з прийняттям відповідного рішення у відповідності до вимог п. 9 Порядку №850, з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині цього рішення.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційну скаргу подано на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно Довідки МСЕК Аб 125 Серія 12 ААБ від 11.11.2019 при первинному огляді ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 31.10.2019 - безтерміново, у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
03.03.2023 позивач звернувся до Голови ліквідаційної комісії Головного управління НП в Дніпропетровській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності та 70% втрати професійної працездатності до якої додані: довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності; копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності; копія свідоцтва про хворобу; копія паспорту та ідентифікаційного коду; реквізити Приватбанку.
Листом від 04.04.2023 №21162/Лк Головне управління МВС в Дніпропетровській області направило до Міністерства внутрішніх справ України для затвердження висновки та матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Листом від 09.05.2023 №27403/49-7271-2023 Департамент пенсійних питань та соціального забезпечення Міністерства внутрішніх справ України повідомив Ліквідаційну комісію ГУМВС України в Дніпропетровській області про те, що при огляді позивача медико-соціальною експертною комісією допущено порушення п. 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 "Питання медико-соціальної експертизи" відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. При проведенні медико-соціальної експертизи відносно позивача представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися. При цьому, поліклінікою ДУ "ТМО МВС України по Дніпропетровській області" позивач для проходження МСЕК не скеровувався.
Окрім того, зазначеним листом повідомлено, що відповідно до наданих матеріалів при первинному огляді МСЕК позивачу 14.01.2008 встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з захворюванням пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ строком до 2011 року, при повторному огляді МСЕК, який проводився 11.11.2019 позивачу встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ безтерміново. Тобто між первинним та останнім оглядом МСЕК пройшло понад два роки, що суперечить умовам п. 4 Порядку №850. Враховуючи, що повторне встановлення 2 групи інвалідності перевищує передбачений п. 4 Порядку граничний дворічний термін, для призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до вищезазначеного Порядку законних підстав немає. 
Невідповідність надісланих матеріалів вимогам Порядку та Положення унеможливила прийняття Міністерством рішення. 
При цьому, звернуто увагу на те, що до матеріалів додані невірно завірені скановані документи (їх копії), які містять частину інформації у зображені неналежної якості, що також не може братись до уваги при прийнятті рішення про призначення одноразової грошової допомоги.
У зв`язку з цим, матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 було повернуто. 
Листом від 19.05.2023 №1/Л-967/103/Лк-2023 Головне управління МВС в Дніпропетровській області повідомило позивача, що Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано на те, що при огляді позивача медико-соціальною експертною комісією допущено порушення п. 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 "Питання медико-соціальної експертизи" відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. При проведенні медико-соціальної експертизи відносно позивача представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися. При цьому, поліклінікою ДУ "ТМО МВС України по Дніпропетровській області" позивач для проходження МСЕК не скеровувався.
Вказаним листом позивача також повідомлено, що відповідно до наданих матеріалів при первинному огляді МСЕК ОСОБА_1 14.01.2008 встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з захворюванням пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ строком до 2011 року, при повторному огляді МСЕК, який проводився 11.11.2019 позивачу встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ безтерміново. Тобто між первинним та останнім оглядом МСЕК пройшло понад два роки, що суперечить умовам п. 4 Порядку №850. Враховуючи, що повторне встановлення 2 групи інвалідності перевищує передбачений п. 4 Порядку граничний дворічний термін, для призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до вищезазначеного Порядку законних підстав немає. 
Листом від 30.05.2023 №Л-9356/49-9369-2023 Департамент пенсійних питань та соціального забезпечення Міністерства внутрішніх справ України повідомив позивача про те, що лише подання заяви та передбачених Порядком документів не свідчить про наявність безумовного права на отримання одноразової грошової допомоги. До компетенції МВС України належить аналіз та дослідження змісту таких документів. У разі виявлення невідповідності таких документів встановленій формі, а також суперечності чи неповноти наявної в них інформації, ця обставина виключає можливість прийняття МВС України рішення про призначення одноразової грошової допомоги чи про відмову
Тобто, у випадку виявлення певних недоліків у документах, МВС повертає такі документи на доопрацювання з метою подальшого розгляду належним чином оформлених документів для прийняття рішення згідно з законодавством.
Відповідно до резолюції керівництва Міністерства внутрішніх справ України від 11.04.2023 до № 27403 опрацювання документів щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги згідно з Порядком здійснювалося відповідними підрозділами апарату МВС.
Так, під час розгляду матеріалів щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги було виявлено окремі недоліки, що унеможливили прийняття за ними рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні.
За результатами розгляду надісланих ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Дніпропетровській області документів рішення про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги МВС України не приймалося та листом ДППСЗ МВС України від 09.05.2023 № 27403/49-7271-2023 документи було повернуто до вказаної ліквідаційної комісії.
Також у листі зазначено, що в разі надходження до МВС України належним чином оформлених документів щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги їх буде розглянуто в установленому законодавством порядку.
Листом від 31.07.2023 №Л-17502/49-17706-2023 Департамент пенсійних питань та соціального забезпечення Міністерства внутрішніх справ України повідомив позивача про те, що Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі - Порядок).
Цим Порядком передбачено, що для отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівник міліції має подати за останнім місцем проходження служби заяву згідно з додатком до Порядку та документи, перелік яких визначений Порядком.
Рішення про призначення виплати МВС України приймає на підставі висновку та відповідних документів, які готуються та перевіряються органом, у якому працівник міліції проходив службу.
Матеріали щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги від ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Дніпропетровській області до Міністерства внутрішніх справ України надходили 11.04.2023 та зареєстровані за № 27403.
За результатами опрацювання зазначених матеріалів листом Департаменту пенсійних питань та соціального захисту МВС України від 09.05.2023 № 27403/49-7271-2023 їх було повернуто до ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Дніпропетровській області на доопрацювання та приведення у відповідність до вимог законодавства.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Питання пов`язані з виплатою одноразової грошової працівнику міліції регламентував Закон України «Про міліцію» від 20.12.1990 року №565-ХІІ (далі - Закон №565-ХІІ).
Частиною шостою статті 23 Закону №565-ХІІ передбачено, що, зокрема, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності, що настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності II групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
07.11.2015 Закон №565-ХІІ втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VІІІ (далі - Закон №580-VІІІ).
Абзацом 3 пункту 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VІІІ визначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що за позивачем, який проходив службу в органі внутрішніх справ, і якому встановлено інвалідність, у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з проходженням цієї служби, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону №565-ХІІ.
Такий підхід щодо застосування норм права реалізовано Верховним Судом, зокрема, в постановах від 7 березня 2018 року у справі №464/5571/16-а, 21 червня 2018 року у справі №822/31/18 та від 28 серпня 2018 року у справі №804/6297/17.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції до набрання чинності   Законом Про Національну поліцію   було врегульовано Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 (далі - Порядок №850).
Згідно із пунктом 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Підпунктом 2 пункту 3 Порядку №850 передбачено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Згідно з пунктом 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:
- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;
- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
До заяви додаються копії:
- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;
- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
- акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;
- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
- документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
Відповідно до пункту 8 Порядку №850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає Міністерству внутрішніх справ в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку №850, висновок щодо виплати грошової допомоги.
Пунктом 9 Порядку №850 передбачено, що Міністерство внутрішніх справ в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Підстави для відмови у виплаті грошової допомоги встановлені пунктом 14 Порядку №850, а саме, призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, зокрема, якщо інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
З аналізу зазначених норм вбачається, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, повинен закінчуватись прийняттям МВС відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги).
З матеріалів справи вбачається, що висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не погоджений посадовими особами МВС. При цьому жодного рішення відповідно до пункту 9 Порядку №850 МВС прийнято не було.
Неприйняття жодного рішення свідчить про недотримання МВС встановленого законодавством порядку вирішення цього питання.
При цьому, повернення документів як таких, що не відповідають вимогам законодавства Порядком №850 не передбачено, а тому дії відповідача щодо повернення документів позивача без прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги суперечать зазначеним вище нормам.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №822/1579/17, 5 лютого 2020 року у справі №580/103/19.
Щодо посилань відповідача на те, що на засідання МСЕК не запрошувався та не був присутнім представник закладу охорони здоров`я МВС, що є порушенням вимог Постанови №1317, коленія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 10 Положенням № 1317 передбачено, що залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються такі комісії: 1) загального профілю; 2) спеціалізованого профілю.
Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери.
До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.
З урахуванням наведеного слід дійти висновку, що склад комісії затверджується МОЗ, а участь представника закладів охорони здоров`я МВС не є безумовною.
Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання органами державної влади своїх функцій щодо залучення представника закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, з непередбачених законом підстав відмовив позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги та ухиляється від розгляду документів про призначення одноразової грошової допомоги позивачу та прийняття рішення, віднесеного до його компетенції відповідно до пункту 9 Порядку №850, а тому з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України суд першої інстанції, з метою захисту порушених прав позивача, правомірно вийшов за межі позовних вимог та задовольняє позов шляхом визнання протиправними дії відповідача щодо повернення без розгляду документів позивача про призначення одноразової грошової допомоги та зобов`язання відповідача повторно розглянути документи позивача про призначення одноразової грошової допомоги з прийняттям відповідного рішення у відповідності до вимог п. 9 Порядку №850 з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині цього рішення.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                      Бужак Н.П.

Судді:                                                                                Кобаль М.І.

                                                                                          Мельничук В.П.