ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/776/24  Номер провадження 33/814/427/25	Головуючий у 1-й інстанції Романенко О. О.  Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М., з секретарем судового засідання Леуською Л.Я., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  (в режимі відеоконференції), адвоката Омелая Д.В. (в режимі відеоконференції) розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою  адвоката Омелая Д.В., який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Решетилівського районного суду Полтавської області від 13 січня 2025 року, 
В С Т А Н О В И В:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Перевальськ Луганської області, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей – доньок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.
За постановою судді, ОСОБА_1 28.07.2024 о 05:50 год на А/Д Київ-Харків-Довжанський, 312 км керував транспортним засобом ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки за допомогою приладу DRAGER, прилад ARLM 0335, тест 380, результат 0,31 проміле, з результатом згоден. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України.
Не погодившись з вказаним рішенням, адвокат Омелай Д.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову судді про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення ч.1 ст. 130 КУпАП, та закрити провадження у справі.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає про незаконність та безпідставність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 з боку працівників патрульної поліції, які причину зупинки, як того вимагає ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» не повідомили, доказів про перебування автомобіля у розшуку надано не було.
У ході дослідження відеозаписів було виявлено те, що відеозапис не містить повний хід подій та не відображає ключові моменти, а саме не зафіксовано момент руху транспортного засобу ОСОБА_1 та процес зупинки транспортного засобу.
Вказує про те, що працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення з порушеннями з огляду на те, що не зазначено даних про технічні характеристики засобів фіксації за допомогою якого зроблений запис, що на думку адвоката, свідчить про недопустимість даного протоколу.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Омелая Д.В., які підтримали апеляційну скаргу, приходжу наступних висновків.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, в тому числі, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом. За змістом ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Таким чином, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є доведення об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони правопорушення.
Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
З матеріалів справи вбачається, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за вказаних у постанові обставин, є обґрунтованими, оскільки підтверджуються сукупністю доказів у даній справі.
Дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП кваліфіковано правильно.
Дані висновки суду першої інстанції в апеляційній скарзі спростовані не були.
Будь-яких відомостей, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції, в тому числі щодо причин зупинення транспортного засобу або при складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 , оскарження їх дій або бездіяльності згідно чинного законодавства України матеріали справи не містять, а отже суб`єктивні твердження апелянта з цього приводу, а саме безпідставності зупинки транспортного засобу, є необґрунтованими.
Крім того із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом та не наголошував поліцейським про незаконність та безпідставність зупинки транспортного засобу під його керуванням.
Протокол складений працівниками поліції без жодних зауважень ОСОБА_1 щодо безпідставності зупинки транспортного засобу. Така версія ОСОБА_1 виникла лише на стадії судового розгляду у суді першої інстанції.
Більше того, під час судового розгляду у суді першої інстанції був допитаний працівник поліції ОСОБА_4 , який склав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та вказав про схожість транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 за своєю моделлю та маркою на транспортний засіб із списку розшукуваних, що послугувало причиною зупинки.
Тому твердження апелянта про безпідставність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 не заслуговують на увагу.
Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність технічних характеристик засобів фіксації на який здійснювалась відеофіксація правопорушення, і як наслідок недопустимості цього доказу, то вони задоволенню не підлягають, оскільки відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що дотримано як працівниками поліції, так і судом.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, в ньому не зазначено на який технічний засіб здійснювалася відеофіксація, окрім того ст.256 КУпАП не передбачає внесення таких даних в протокол про адміністративне правопорушення.
Також є необґрунтованими твердження апеляційної скарги в частині того, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, так як із матеріалів справи вбачається, що в цьому процесуальному документі зазначені всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП), зокрема відомості про особу, яка притягається до відповідальності, дата і місце його складання, місце, час вчинення і суть правопорушення (об`єктивна сторона) конкретний пункт Правил дорожнього руху - 2.9а і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність - ч. 1 ст. 130 КУпАП тощо.
Сам протокол складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості. Якихось істотних недоліків протоколу, які б тягли визнання його недопустимим доказом, не вбачається.
Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Таким чином, посилання сторони захисту на відсутність вказівки про фіксацію правопорушення на конкретний технічний засіб не впливають на зміст протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , в тому числі щодо викладу фактичних обставин допущення ним вимог п. 2.9а Правил дорожнього руху.
Крім того, посилання на те, що відеозапис не має безперервного характеру, а на відео відсутня частина відеозйомки, не впливає на доведеності факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння за результатами проведеного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.
Наявний у матеріалах справи відеозапис у повній мірі узгоджується з протоколом про адміністративне правопорушення, тестом проведеним приладом DRAGER ALCOTEST ARLM 0335, актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та іншими матеріалами справи.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність висновку суду про доведеність факту порушення водієм ОСОБА_1 пункту 2.9а Правил дорожнього руху України, та його дії за ч.1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції під час апеляційного розгляду не встановлено.
Враховуючи викладене, приходжу висновку, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення, а підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Омелая Д.В., який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Решетилівського районного суду Полтавської області від 13 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду В.М. Герасименко